Справа № 420/22221/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 15.07.2024 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 89 від 03.07.2024 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 24.08.1983 року по 25.02.1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року період роботи в кафе «Ветерок» записи 1, 2 трудової книжки, з 16.07.1988 року по 14.03.1989 року період роботи в кооперативі «Лакомка» записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15.03.1989 року по 31.12.1989 року, з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року період роботи у ВАТ «Україна», записи 11-15 трудової книжки, з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року період роботи на командантному товаристві «Красма» записи 18-19 трудової книжки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.08.1983 року по 25.02.1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , період роботи з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року в кафе «Ветерок» записи 1, 2 трудової книжки, з 16.07.1988 року по 14.03.1989 року період роботи в кооперативі «Лакомка» записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15.03.1989 року по 31.12.1989 року, з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року період роботи у ВАТ «Україна», записи 11-15 трудової книжки, з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року період роботи на командантному товаристві «Красма» записи 18-19 трудової книжки;

стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 26.06.2024 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були додані документи, що посвідчують трудовий стаж. За результатами розгляду наданих позивачем документів ГУ ПФУ в м. Києві прийнято Рішення від 03.07.2024 року № 89 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недостатнім трудовим стажем. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно записів в трудової книжки на ім`я позивача, так як на титульній сторінці відсутня печатка, періоди роботи в колгоспі 1981, 1982-1986, 1990-1992 роки у зв`язку з відсутністю довідки про кількість відпрацьованих днів. Позивач вважає безпідставною відмову зарахувати до страхового стажу періоди роботи в колгоспі. До страхового стажу відповідачем зараховані наступні періоди: з 01.09.1976 по 01.03.1980 навчання у середньому НЗ; з 01.07.1980 по 31.12.1980 робота в колгоспі; з 01.01.1981 по 30.06.1982 догляд за дитиною до 3 років; з 01.07.1982 по 23.02.1982 робота в колгоспі; з 24.12.1982 по 23.08.1983 догляд за дитиною до 3 років; з 15.03.1989 по 31.12.1989 робота в колгоспі; з 04.03.1990 по 03.03.1993 догляд за дитиною до 3 років; з 29.04.2002 по 23.01.2003 безробіття; з 01.01.2005 по 30.04.2005 безробіття; з 11.08.2005 по 20.10.2005 безробіття; з 20.11.2005 по 05.08.2006 безробіття; з 24.03.2008 по 18.03.2009 безробіття. Інші періоди не зараховано. Трудова книжка НОМЕР_2 видана 26.02.1986 року на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , містить прізвище працівника відповідального за видачу трудової книжки. Дійсно на титульній сторінці відсутня печатка, однак всі записи щодо трудової діяльності позивача зроблені згідно до правил ведення трудових книжок. Так, трудова книжка містить записи щодо трудової діяльності позивача, які не були зараховані відповідачем до страхового стажу, а саме: з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року період роботи в кафе «Ветерок» записи 1, 2 трудової книжки; з 16.07.1988 року по 07.07.1989 року період роботи в кооперативі «Лакомка» записи 3,4 трудової книжки; з 14.02.1992 року по 10.09.1994 року період роботи в ясла-садку записи 6,7 трудової книжки; з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року період роботи у ВАТ Україна», записи 11-15 трудової книжки; з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року період роботи на командантному товаристві Красма». Трудова книжка колгоспника на ім`я позивача № 575 від 25.03.1980 року містить відомості як про встановлений мінімум людино-днів, так і кількість пророблених людино-днів за рік, а саме: за 1980 рік встановлений мінімум 160 людино-днів, відпрацьовано 179 людино-днів; за 1982 рік встановлений мінімум 103 людино-днів, відпрацьовано 141 людино-днів; за 1983 рік встановлений мінімум 250 людино-днів, відпрацьовано 256 людино-днів; за 1984 рік встановлений мінімум 270 людино-днів, відпрацьовано 275 людино-днів; за 1985 рік встановлений мінімум 270 людино-днів, відпрацьовано 278 людино-днів; за 1986 рік встановлений мінімум 40 людино-днів, відпрацьовано 45 людино днів (період з 01.01.1986 по 25.02.1986, з урахування переходу на роботу за трудовою книжкою запис 1 26.02.1986 року прийнята на роботу буфетницею кафе «Ветерок». Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі за записами в трудовій книжці колгоспника з 24.08.1983 року (з 24.12.1982 року до 23.08.1983 року зараховано догляд за дитиною до 3 років) по 25.02.1986 року. Позивач вважає, що до зарахування до страхового стажу підлягають наступні періоди з урахування зарахованого відповідачем стажу, а саме: з 24.08.1983 року по 25.02.1986 року - робота в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 щодо відпрацьованих людино-годин за 1983, 1984, 1985 та 1986 роки з урахування того, що до страхового стажу з 24.12.1982 року до 23.08.1983 року зараховано догляд за дитиною до 3 років; з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року період роботи в кафе «Ветерок» записи 1, 2 трудової книжки; з 16.07.1988 року по 14.03.1989 року період роботи в кооперативі «Лакомка» записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того, що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15.03.1989 року по 31.12.1989 року; з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року період роботи у ВАТ Україна», записи 11-15 трудової книжки; з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року період роботи на командантному товаристві Красма» записи 18-19 трудової книжки. Позивач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу зазначених періодів роботи такими, що порушують право позивача на соціальний захист та отримання належного пенсійного забезпечення.

09.08.2024 року ГУПФ України в м. Києві подало суду відзив на позовну заяву (сформований в системі «Електронний суд» 08.08.2024 року), у якому просило відмовити у задоволенні позову та зазначило, що, 26.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Згідно наданих документів встановлено, що вік заявника 63 роки, страховий стаж становить 13 років 04 місяців, що недостатньо для призначення пенсії. До страхового стажу позивача не зараховано: період роботи у колгоспі 1981р., 1982-1986рр., 1990-1992рр., оскільки відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів. Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 89 від 03.07.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 21 року).

15.08.2024 року на адресу суду від відповідача надійшли копії матеріалів пенсійної справи позивача, направлені засобами поштового зв`язку 06.08.2024 року.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 26.06.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернулася з заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком та доданими документами (а.с.45 зворот-47).

Подану заяву від 26.06.2024 року за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Розглянувши заяву позивачки від 26.06.2024 року та надані документи, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 89 від 03.07.2024, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу (а.с.63).

В рішенні зазначено, що відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 21 року. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки, свідоцтва про народження дітей, довідки про стаж, довідка про навчання) загальний страховий стаж складає 13 років 4 місяці, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці відсутня печатка), періоди роботи у колгоспі 1981р., 1982-1986рр, 1990-1992рр. (відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів).

На думку позивача, незарахування в трудовий стаж періодів роботи: з 24.08.1983 року по 25.02.1986 року в колгоспі; з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року в кафе «Ветерок»; з 16.07.1988 року по 14.03.1989 року в кооперативі «Лакомка»; з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року в ВАТ «Україна»; з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року в КТ «Красма» є протиправним, та таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення за віком, оскільки відомості про її роботу у спірні періоди наявні у трудовій книжці.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Згідно п. 23 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

При цьому, положення приписів Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Разом з тим, саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 27.02.2020 у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17, від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16-а.

Судом встановлено, що копія трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 № 575 від 25.03.1980 року, містить відомості як про встановлений мінімум людино-днів, так і кількість пророблених людино-днів за рік, а саме:

- за 1980 рік встановлений мінімум 160 людино-днів, відпрацьовано 179 людино-днів

- за 1982 рік встановлений мінімум 103 людино-днів, відпрацьовано 141 людино-днів

- за 1983 рік встановлений мінімум 250 людино-днів, відпрацьовано 256 людино-днів

- за 1984 рік встановлений мінімум 270 людино-днів, відпрацьовано 275 людино-днів

- за 1985 рік встановлений мінімум 270 людино-днів, відпрацьовано 278 людино-днів

- за 1986 рік встановлений мінімум 40 людино-днів, відпрацьовано 45 людино-днів (період з 01.01.1986 по 25.02.1986, з урахування переходу на роботу за трудовою книжкою запис № 1 з 26.02.1986 року прийнята на роботу буфетницею кафе «Ветерок».

Відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки у зв`язку з тим, що на титульній сторінці відсутня печатка. Періоди роботи у колгоспі 1981р., 1982р.-1986р., 1990р.-1992р. у зв`язку з тим, що відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів.

З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

З оскаржуваного рішення від 03.07.2024 року № 89 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що страховий стаж складає 13 років 4 місяці, замість необхідних 21 року. За доданими документами не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці відсутня печатка), періоди роботи у колгоспі 1981р., 1982р.-1986р., 1990р.-1992р. (відсутні довідки про кількість відпрацьованих днів).

В той же час, як вбачається, з матеріалів справи, звертаючись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надано трудову книжку НОМЕР_3 та трудову книжку колгоспника № НОМЕР_1 (а.с.48-54).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час внесення записів до трудової книжки.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім 'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до встановленого взірця трудової книжки колгоспника, трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Згідно п. 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Виходячи з наведеного слідує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Як вбачається з трудової книжки колгоспника, виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач прийнята в члени колгоспу ім. Шевченка (запис № 1 від 25.03.1980 року).

Згідно запису № 4 від 01.07.1982 року ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу «Коммунист» та, відповідно до запису № 9 від 21.02.1986 року, звільнена із колгоспу «Коммунист» за власним бажанням.

Згідно запису № 11 від 18.07.1989 року ОСОБА_1 прийнята в члени колгоспу «Коммунист» та, відповідно до запису № 14 від 28.02.1992 року, звільнена із колгоспу «Коммунист» за власним бажанням.

Таким чином, трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 , яка надавалась відповідачу із заявою про призначення пенсії, містила необхідні відомості для врахування страхового стажу позивача.

Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

При цьому, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року по справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу. Зазначене дає право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Згідно ст. 101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Відповідно до ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Отже, незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 24.08.1983 року по 25.02.1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , період роботи з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року в кафе «Ветерок» записи 1, 2 трудової книжки, з 16.07.1988 року по 14.03.1989 року період роботи в кооперативі «Лакомка» записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15.03.1989 року по 31.12.1989 року, з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року період роботи у ВАТ «Україна», записи 11-15 трудової книжки, з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року період роботи на командантному товаристві «Красма» записи 18-19 трудової книжки, є протиправним.

Суд також враховує, що відповідачем не було надано доказів на спростовування відомостей, які відображені у трудовій книжці позивача, де міститься інформація про періоди її роботи, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем законність оскаржуваного рішення не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, межі заявлених позовних вимог, а також те, що суд не убачає підстав для виходу за ці межі, позов підлягає задоволенню повністю.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20 грн., ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №89 від 03.07.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.08.1983 року по 25.02.1986 року в колгоспі згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , період роботи з 26.02.1986 року по 14.07.1988 року в кафе «Ветерок» записи 1, 2 трудової книжки, з 16.07.1988 року по 14.03.1989 року період роботи в кооперативі «Лакомка» записи 3,4 трудової книжки з урахуванням того, що до страхового стажу зарахований період роботи в колгоспі з 15.03.1989 року по 31.12.1989 року, з 26.07.2004 року по 20.07.2005 року період роботи у ВАТ «Україна», записи 11-15 трудової книжки, з 11.02.2008 року по 20.02.2008 року період роботи на командантному товаристві «Красма» записи 18-19 трудової книжки.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (; адреса: вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, м. Київ, 04053).

Суддя М.М. Аракелян