Справа № 520/11546/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 р. Справа № 520/11546/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/11546/24

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати з 29.01.2020 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, із урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити перерахунок і виплату з 29.01.2020 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, із у рахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з у рахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по березень 2024 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошовою забезпечення у березні 2018 року;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по березень 2024 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889.

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити перерахунок і виплату допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати залишку належної, але невиплаченої суми додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 (в редакції ПКМУ № 43 від 20.01.2023) за січень- травень 2023 у сумі 133 548.39 грн;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату залишку належної, але невиплаченої суми додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 (в редакції ПКМУ № 43 від 20.01.2023) за січень-травень 2023 у сумі 133 548.39 грн;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування та виплатити середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 15.03.2024 по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 15.03.2024 по день фактичного розрахунку;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні здійснення виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. із врахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. грошових винагород та інших виплат. одержаних військовослужбовцями. поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. із врахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку і виплати з 29.01.2020 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, із урахуванням проведених виплат.

Зобов`язано Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату з 29.01.2020 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, із у рахуванням проведених виплат.

Визнано протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку і виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з у рахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по березень 2024 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошовою забезпечення у березні 2018 року.

Зобов`язано Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по березень 2024 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року.

Визнано протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування і виплати допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889.

Зобов`язано Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 в частині відмови часткового задоволення вимог та прийняти постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги до відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що приписи постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 вказують на право військовослужбовців Збройних Сил України на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць до днів служби. Разом з тим, приписи Порядку № 260 пов`язують виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн з обставинами виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань). Положення пункту 2-1 Постанови №168 в редакції Постанови № 43 від 20.01.2023 в частині делегування керівникам відповідних міністерств та державних органів повноважень щодо визначення розмірів виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень також не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах як такі, що суперечать імперативним приписам частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ. Виходячи з цього, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні. Позивач вказує, що право на виплату додаткової винагороди військовослужбовцям, передбачене постановою КМУ № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Включення відповідачем до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн. позивачу суми такої обрахованої пропорційно часу виключно несення добових чергувань, а не часу несення служби в ході якої виконуються обов`язки з виконання бойового розпорядження покладеного на військову частину, на думку позивача, є протиправним та безпідставним. Позивач вважає, що суд безпідставно не врахував вказані вище доводи, що призвело безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог. Безпідставне є також і не врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.09.2023 у справі №260/3564/22.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимоги позивача відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Зазначив, що Кабінет Міністрів України, зазначивши розмір 1762 гривні, який відповідає встановленому пунктом 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не змінив умови обрахунку грошового забезпечення для діючих військовослужбовців усіх силових структур, в тому числі і для військовослужбовців Держприкордоислужби, а тому, починаючи з березня 2018 року і по теперішній час розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями діючих військовослужбовців, розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14. Також зазначає, що з прийняттям Постанови КМУ № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, зобю з 01.12.2015 року І включно до 01.03.2018 року, посадові оклади військовослужбовців не змінилися, а базовими місяцями для обчислення індексації військовослужбовцям залишилися ті місяці, коли відбулися крайні зміни у їхньому грошовому забезпеченні. Тобто, на момент прийняттям Постанови КМУ № 1013, якою було змінено порядок проведення індексації, а саме з 01.12.2015 посадовий оклад позивача не змінився. Оскільки, розмір посадових окладів військовослужбовців у зв`язку з прийняттям постанови КМУ № 1013, яка внесла зміни в Порядок А« 1078 не змінився, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року с грудень 2015 року, серпень 2016 року та грудень 2017 року (відбулися зміни у грошовому забезпеченні позивача у зв`язку із зміною проходженням ним військової служби).

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , учасник бойових дій, проходив військову служба в Державній прикордонній служби. України (з 21.07.1998 по 15.03.2024) , 15 березня 2024 року наказом Адміністрації Держнрикордонслужби № 430-ОС був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;)).

22.03.2024 позивач надіслав запит до Адміністрації Держнрикордонелужби з метою отримання інформації, щодо здійснених виплат та їх складових в період проходження військової служби, а саме: завірені копії карток грошового забезпечення за 2015-2024 роки; довідку про нараховану індексацію, помісячно, за період з 01.12.2015 по 15.03.2024, із зазначенням коефіцієнта індексації, прожиткового мінімуму, суми індексації та базового місяця для проведення індексації; інформацію, який прожитковий мінімум застосовувався при розрахунку та виплаті грошового забезпечення, у тому числі при визначенні посадового окладу та окладу за військовим званням з 01.01.2020 по день виключення мене зі списків військової частини (у зв`язку зі звільненням).

27.03.2024 листом №09/ЗПІ-549/499 надано відповідь та додано відповідні документи. Згідно з наданою Адміністрацією Держприкордонслужби інформації, розміри грошового забезпечення та обов`язкових виплат, у тому числі: посадових окладів, окладів за військовим званням, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, індексації грошового забезпечення, допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки, не відповідають вимогам чинного законодавства та є значно меншими.

04.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Держприкордонслужби, із вимогою виконати вимоги законодавства, а саме: здійснити перерахунок і виплату з 29.01.2020 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020,2021.2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військове звання, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року . із урахуванням проведених виплат; нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум; нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з березня 2018 року по березень 2024 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року; здійснити перерахунок і виплату, допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889; нарахувати та виплатити залишок належної, але невиплаченої суми додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 (в редакції ПКМУ № 43 від 20.01.2023) за січень- травень 2023 у сумі 133 548.39 грн.; нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку; нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати; виплати здійснити із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, із врахуванням раніше проведених виплат.

Проте листом від 17.04.24 № 09/Р-3349/6143 позивачу було відмовлено у здійсненні належних виплат та здійсненні перерахунку.

Дії Відповідача ОСОБА_1 вважає протиправними і такими, що порушують вимоги статей 3, 8, 9, 19. 22, 24, 46, 58. 124 Конституції України, Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 року №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ), Закону України від 05.10.2000 № 2017-ПІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-ІІ1), Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), Закону України «Про судоустрій та статус суддів» , що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності дій відповідача.

Відмовляючи у частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ (в подальшому - Закон № 2262-ХІІ), яким визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704 (в подальшому - Постанова № 704) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до 20.05.2023, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Відповідно до пункту 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704, посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Згідно із Додатком 14 Постанови № 704, оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

24.02.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (в подальшому - Постанова № 103), якою п. 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Таким чином, починаючи з 29.01.2020 відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Згідно із п. 3 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Так, з прийняттям постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 розрахункову величину для обчислення розміру посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями змінено з «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року» на «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року».

Отже, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.

Тобто з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.

Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Положеннями ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 р. №2246-VIII визначено, що станом на 01.01.2018 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу складає - 1762,00 грн. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 р. №294-IX передбачено, що станом на 01.01.2020 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу дорівнює - 2102,00 грн. Приписами ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 р. №1082-IX встановлено, що станом на 01.01.2021 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2270,00 грн. Також, приписами ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 р. №1928-IX встановлено, що станом на 01.01.2022 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2481,00 грн. Приписами ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 30.11.2022 № 2710-IX встановлено, що станом на 01.01.2023 р. прожитковий мінімум на одну працездатну особу - 2684,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що у період проходження військової служби з 28.04.2022 по 19.05.2023, грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", а з 01.01.2023 р. із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 р. за Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Колегія суддів звертає увагу, що у постановах від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, від 10.01.2023 у справі №440/1185/21, від 15.03.2023 у справі №420/6572/22 Верховний Суд зробив такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом №1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Оскільки з 01 січня 2020 року збільшено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то в розумінні чинного п.4 постанови № 704 це призводить до збільшення з 29.01.2020 року розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та, як наслідок, інших складових грошового забезпечення, що вираховуються від розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням.

Зазначене свідчить, що з 29.01.2020 збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022, на 01.01.2023) призводить до збільшення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, що слугує підставою для перерахунку такого грошового забезпечення за вказаний період.

Отже, відповідач протиправно не здійснив позивачу нарахування та виплату грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу, які повинні обчислюватись за період з 29.01.2020 по 20.05.2023 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення вимог в цій частині.

З огляду на наведені вище висновки, доводи апеляційної скарги щодо правомірності застосування відповідачем при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такого показника, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом саме на 1 січня 2018 року, є необґрунтованими.

Стосовно нарахування та виплатити індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум. а також - нарахування та виплатити індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по березень 2024 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року.

09.12.2015 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів» (далі - Постанова №1013). яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015.

Відповідно до Постанови № 1013 від 09,12.2015 пункт 5 Порядку № 1078 викладено у новій редакції, а саме у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за і або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється" з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-І цього Порядку.

Таким чином, з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник.

Відповідно до пункту 14 Порядку, роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

У роз`яснені Мінсоцполітики від 28.04.2016 № 201/10/137-16 наведено конкретні приклади застосування Порядку № 1078 із грудня 2015 року зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Із 01.01.2008 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», якою підвищено посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

Таким чином, зміна посадових окладів відбулась 01.01.2008 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

У подальшому розмір посадового окладу було змінено лише 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

У період з 01.01.2008 по 01,03.2018 посадові оклади (тарифні розряди) та оклади за військове звання військовослужбовців змін не зазнали.

Суд вказує, що якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.

Зважаючи на те, що постановою № 1294 від 07.11.2007 підвищено посадові оклади військовослужбовців із січня 2008 року базовим місяцем для нарахування індексації позивачу відповідно до порядку Порядком № 1078 із внесеними змінами з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно повинен бути січень 2008 року

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Цією постановою визначено інший порядок встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Зазначена постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

З огляду на те, що підвищення посадового окладу з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України ЗО серпня 2017 року постанови № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців березень 2018 року відповідно до норм абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно із абзацом другим пункту п`ятого Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Разом з тим, питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано також абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078.

Відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Згідно наданої довідки-розрахунку індексації зазначено, що для розрахунку індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018 застосовано базові місяці січень та грудень 2015 року, серпень 2016 року та грудень 2017 року.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до інформації зазначеної у картці грошового забезпечення №13550 за 2018 рік, основне грошове забезпечення, що носить постійний характер у лютому 2018 року становило 17 774,08 гри (посадовий оклад - 1400,00 , оклад за військове звання - 130,00, надбавка за вислугу років - 459,00, надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 270,97, надбавка за кваліфікацію - 56.00, набавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 1989,00, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя - 210,00. надбавка за оперативно-розшукову діяльність - 582,58 гри, щомісячна додаткова винагорода - 6586,53 . преміювання - 6090,00), а у березні 17 583,64 грн (посадовий оклад - 7750,00 грн, оклад за військове звання - 1410,00, надбавка за вислугу років - 3664.00, надбавка за службу в умовах режимних обмежень - 1162,50, надбавка за кваліфікацію - 387.50. щомісячна додаткова винагорода - 109,64, преміювання 3100,00). Тобто, грошове забезпечення у березні 2018 року, фактично зменшилося, порівняно з лютим 2018 року на 190,44 грн (17 583.64- 17 774,08=-190,44 грн.).

Тобто, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, індексація грошового забезпечення у березні 2018 року мала складати 4463,15. що набагато менше, ніж розмір «підвищення», відповідно, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно здійснення перерахунку і виплати, допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно інформації зазначеної у картках грошового №14072 за 2016 та 2017 року допомога для оздоровлення за цей період виплачена у меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством, без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії. Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - постанова № 889).

Суд зазначає, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду по справі № 825/997/17, викладених у Постанові від 10 листопада 2021 року зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.

Таким чином, дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889 є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов`язання Адміністрації Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату залишку належної, але не виплаченої позивачу суми додаткової винагороди згідно із постановою КМУ №168 (далі постанова №168) (в редакції ПКМУ №43 від 20.01.2023) за січень-травень 2023 у сумі 133 548,39 грн.

Суд вказує, що Постановою №168 установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Судом встановлено, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09.12.2022 № 628/0/81-22- АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168» (зі змінами), наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 року за № 196/39252 з метою забезпечення належних виплат військовослужбовцям на період дії воєнного стану позивачу було нараховано додаткову винагороду за січень 2023 року до 30000 гривень у розрахунку на місяць, пропорційно часу фактичного виконання обов`язків військової служби у розмірі 19354,84 гривні, та виплачено 16451,61 гривні, з урахуванням перебування ОСОБА_1 у відпустках (підстава: наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03.02.2023 № 129-ОС, рапорт директора Департаменту оперативно -службової діяльності від 02.02.2023 № 50/3245/23-Вн за період з 10.01.2023 по 20.01.2023; з 23.01.2023 по 31.01.2023).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказів Голови ДПСУ: від 27.12.2022 № 758-ВВ в період з 29.12.2022 по 09.01.2023 позивач перебував у щорічній відпустці за 2022 рік, прибув із щорічної відпустки 10.01.2023 (наказ Голови ДПСУ від 10.01.2023 № 31-ВВ); 6 від 20.01.2023 № 75-ВВ в період з 21.01.2023 по 22.01.2023 позивач перебував у відпустці за сімейними обставинами, прибув із відпустки 23.01.2023 (наказ Голови ДПСУ від 27.01.2023 № 94-ВВ).

Також встановлено, що рапортів, щодо участі позивача у виконанні бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), для включення до наказів на виплату додаткової винагороди за лютий-травень 2023 року від директора Департаменту оперативно-розшукової діяльності Адміністрації Державної прикордонної служби України не надходило.

Колегія суддів враховує, що у спірний період позивач не був позбавлений права на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, та отримував її у розмірі, що відповідає характеру виконуваних ним завдань, що не спростовано сторонами.

Щодо доводів позивача про необхідність врахування судом під час розгляду цієї справи висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.09.2023 у справі №260/3564/22 стосовно того, що зміст внесених постановою КМУ № 793 змін до постанови КМУ №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця, колегія суддів оцінює критично, оскільки правовідносини у справі №260/3564/22 та у цій справі №440/12743/23 не є релевантними, оскільки вони виникли у різні часові періоди, в яких положення Постанови №168 мали різні редакції.

Крім того, редакція Порядку №260 на період прийняття Верховним Судом постанови від 21.09.2023 у справі №260/3564/22 взагалі не містила розділу ХХХІV Порядку №260, в тому числі і його пункту 2). Фактично Порядок №260 таким розділом було доповнено лише наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування та виплатити середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 15.03.2024 по день фактичного розрахунку, зобов`язання Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 15.03.2024 по день фактичного розрахунку, визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати, зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати, визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні здійснення виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. із врахуванням раніше проведених виплат, зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. грошових винагород та інших виплат. одержаних військовослужбовцями. поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. із врахуванням раніше проведених виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного, колегія суддів зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Так, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, та невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 55 Конституції України та ст.ст. 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (ст.244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних чи права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Судова колегія погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції, оскільки вказані вимоги є передчасними, так як на момент винесення рішення не визначена дата фактичної виплати (розрахунку), тобто не визначений чітко строк за який позивач просить стягнути кошти, адже момент остаточної виплати всіх сум позивачу (розрахунку) ще не настав.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Адміністрації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 по справі №520/11546/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк