Справа № 638/19007/24
Суддя: Тимченко А. М.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/169/24
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Тимченка А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Зеленський Максим Сергійович, до рядового поліції Малишевського Олексія Івановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

08 жовтня 2024 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Зеленський Максим Сергійович, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова як до адміністративного з адміністративним позовом до рядового поліції Малишевського Олексія Івановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 жовтня 2024 року стосовно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським 1 взводу 3 роти батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Малишевським Олексієм Івановичем протиправно (окрім іншого, без надання жодних належних, допустимих і достовірних доказів начебто вчинення водієм перевищення швидкості руху та з огляду на порушення його права на захист) складено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА за №3181694, якою вказаного водія притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 1 700 грн. (копія оскаржуваної постанови додається).

Позивач вважає, постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

1) позивач зазначає, що рухався в межах дозволеної та безпечної швидкості руху на цій ділянці автошляху, правил дорожнього руху не порушував;

2) поліцейський всупереч вимогам закону не відомості щодо конкретної уповноваженої особи, яка проводила збір матеріалів та розглядала справу, поліцейські не пред`явили службові посвідчення, поліцейські спілкувались із водієм ОСОБА_1 хаотично групою осіб, та фактично розглянуто колегіально і наперед, тобто у спосіб не передбачений нормами КУпАП;

3) поліцейськими також не поінформовано водія ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, чим порушено норми ч.3 ст.35 Закону №580-VIII;

4) можливість розміщення приладу TruCam «у руках» поліцейського законами України не передбачена, а тому відповідні дії поліцейських щодо вимірювання швидкості руху транспортних засобів «з рук» та «із засідки» - є протиправними, адже вони явно, очевидно та зухвало порушують ст.8, ч.2 ст.19 Основного Закону;

5) у постанові не конкретизовано, що саме ставиться за провину ОСОБА_1 , а вказано лише загальну (повну) норму, ще й з окремими перекрученнями;

6) в оскаржуваній постанові не конкретизовано, який саме дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» чи 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» на відповідній ділянці встановлено, тому незрозумілим залишається на підставі чого поліцейським ОСОБА_2 зроблено висновки про те, що максимальна дозволена швидкість руху на відповідній ділянці автошляху не 130, 90 чи 50 км/год;

7) будь-яких доказів вчинення водієм ОСОБА_1 порушень вимог ПДР поліцейським взагалі не додано, що підтверджується змістом оскаржуваної постанови, а саме п.7 «До постанови додаються:» - пустий, що також свідчить про відсутність належних, допустимих і достовірних доказів вчинення даним водієм інкримінованого йому правопорушення;

8) поліцейським не відібрано письмові пояснення у водія ОСОБА_1 , хоча останній бажав їх надати саме у такій формі, як і зауваження, про що вказував поліцейському, однак і дане право цілковито проігноровано суб`єктом владних повноважень. Поліцейським запропоновано викласти письмові зауваження лише вже після розгляду справи, а саме під час підписання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови;

9) не роз`яснено водію ОСОБА_1 права передбачені ст.268 КУпАП, зокрема права на захист (ст.271 КУпАП) та на перенесення розгляду справи;

10) поліцейським всупереч вимогам ч.2 ст.31 Закону №580-VIII взагалі не поінформовано ОСОБА_1 про застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, окрім іншого у частині нагрудної камери поліцейського, а також не доведено до відома водія нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі превентивні заходи.

З цих підстав ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову серії ЕНА № 3181694 від 02.10.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Малишевським Олексієм Івановичем відносно ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 122 КУпАП, та провадження у адміністративній справі відносно позивача закрити, вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнути з відповідача Департаменту патрульної поліції судовий збір у справі.

Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання, встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву, поданому за допомогою системи «Електронний суд» 29 жовтня 2024 року, ДПП проти позовних вимог заперечувало з наступних підстав. По-перше, прилад ТruСаm ІІ відноситься до ручних вимірювачів швидкості руху, а його встановлення стаціонарно не вимагається. ТruСаm ІІ може бути стаціонарно змонтовано та використовуватися для автоматичної фіксації швидкості., але конструктивно він є ручним вимірювачем швидкості. Позивачем не було надано жодних доказів, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості. З огляду на зазначене, твердження позивача щодо неправомірності використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LТІ 20/20 TruCam II №ТС0008458 в ручному режимі є безпідставними. По-друге, факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, фотознімком приладу та відео з нагрудної камери інспектора. По-третє, інспектор зупинив транспортний засіб, підійшов до автомобіля під керуванням ОСОБА_1 належним чином представився та повідомив суть вчиненого правопорушення. Також позивачу було запропоновано продемонструвати прилад TruCam II з фіксацією правопорушення, на що ОСОБА_1 відмовився, інспектор проінформував позивача з якою швидкістю він рухався, в свою чергу ОСОБА_1 не заперечував той факт, що він рухався з перевищенням швидкості руху. Весь діалог інспектора і позивача зафіксований на нагрудну бодікамеру. По-четверте, позивача було ознайомлено з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, скористатися будь-якими з переліченими правами позивач не виявив бажання, інспектор ознайомивши з правами передбаченими ст. 268 КупАП та ст. 63 Конституції України, на що позивач відповів, що йому зрозумілі його права. Відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що було роз`яснено, тобто з боку інспектора не було порушено процедуру розгляду справи, позивача було ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності, було також запропоновано продемонстровати ОСОБА_1 заміри швидкості руху транспортного засобу, на що останній відмовився. По-шосте, обмеження швидкості руху у вигляді максимально дозволеної швидкості у 110 км/год, не пов`язано із наявністю чи відсутністю перелічених дорожніх знаків, а пов`язано лише із наявністю на автомобільній дорозі, якою рухався позивач, металевого відбійника чи розділювальної смуги. Оскільки позивач рухався по автомобільній дорозі Київ-Харків-Довжанський 94 км. з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, він повинен був рухатись зі швидкістю не більше 110 км/год., а позивач рухався зі швидкістю 173км/год. Відповідач зазначає, що пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що відповідно до абз.7 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Вказаний перелік є вичерпним, його неможливо доповнити чи замінити підзаконними та/або відомчими нормативно-правовими актами, це є виключним правом законодавця, а не виконавчої гілки державної влади. Фото- відеозаписи отримані з приладу вимірювача швидкості TruCam, за викладених стороною позивача обставин, - є недопустимими доказами у розумінні положень ст.74 КАС України, адже їх одержано з порушенням порядку, встановленого законом, а тому суд не може брати їх до уваги у якості доказу порушення водієм ОСОБА_1 Правил дорожнього руху (перевищення швидкості). Крім того, відповідач не надав жодних доказів (фото- чи відеозапису з прив`язкою до місцевості тощо) того, що на відповідній ділянці автодороги, де 02.10.2024 зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , встановлений та діє знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». «Карта ділянок доріг використання приладу TruCAM» не може бути визнана належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом фізичного розміщення та дії відповідного знаку. На відеозаписах з нагрудних камер поліцейських чітко чутно те, що третя особа не назвала своє прізвище та не змогла самостійно, без сторонньої помочі, поінформувати водія ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Також, незрозуміла роль у розгляді справи про адміністративне правопорушення напарника третьої особи, який особисто вимірював швидкість транспортного засобу під керування позивача.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем пропущено встановлений судом процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

Також позивач звертає увагу, що патрульним поліцейським під час несення служби було допущено висловлення образливих слів стосовно особи позивача, а також явної зневаги та висловлення ним особистих явно безпідставних суджень щодо корупційних діянь представників судової гілки влади. Вказані обставини свідчать про вчинення третьою особою дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим позивач додатково просив суд постановити окрему ухвалу з огляду на наявність явних та очевидних порушень процесуального законодавства збоку третьої особи та окремих представників Департаменту патрульної поліції, окреслених у заявах по суті справи стороною позивача, а також фактів зловживань процесуальними правами ними, порушень процесуальних обов`язків та неналежного виконання професійних обов`язків.

В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача та представник відповідача надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2024 року поліцейським 1 взводу 3 роти батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Малишевським Олексієм Івановичем винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА за №3181694, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 1 700 грн.

Відповідно до змісту постанови фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що 02.10.2024 о 15 год. 47 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz GLE 400» д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: траса М03 Київ-Харків 94 км, на автодорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 173 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 63 км/год. при дозволеній швидкості руху 110 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС008458. БК475278, БК475246, чим порушив п.п. 12.9. б). Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п. 2.3 б) ПДР України).

Відповідно до пункту 12.9.б) Правил дорожнього руху України: водієві заборонено перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі , на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30 цих Правил.

Норма пункту 12.9 б) ПДР України за своєю конструкцією є бланкетною та відсилає до інших пунктів правил, зокрема до пункту 12.6 ґ) ПДР України, відповідно до якого поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 5.51 «Початок населеного пункту» дозволяється рух зі швидкістю: на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Згідно з п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За приписами ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72-76 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими доказами є докази, одержані з дотриманням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження вчинення позивачем порушення ПДР, відповідачем надано, зокрема, матеріали фотофіксації, зроблені за допомогою TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС008458, фото-/відео запис вимірювання швидкості з приладу TruCam, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського БК475278, БК475246.

Долучені відповідачем докази засвідчені належним чином відповідно до вимог ст. 99 КАС України.

Верховний Суду у постанові від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, серед іншого дійшов до висновку, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту п. 5 оскаржуваної постанови вбачається, що швидкість руху вимірювалась приладом TruCam ТС008458. БК475278, БК475246. Тобто, у постанові міститься посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, у зв`язку з чим безпідставними є доводи позивача про недопустимість зазначених доказів у зв`язку з незаповненням п. 7 «До постанови додаються». Суд наголошує, що ані ч. 3 ст. 283 КУпАП, ані правовим висновком ВС у постанові від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, ані Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395), не передбачено імперативного обов`язку щодо зазначення відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, саме у п. 7 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

На фото- і відеоматеріалах, зроблених за допомогою приладу TruCam TC ТС008458, зафіксовано, що на 94 км. автомобільної дороги М-03 «Київ-Харків» автомобіль «Mercedes-Benz GLE 400» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 173 км/год. Зазначені матеріли містять дату і час фіксації, а також географічні координати місця вчинення правопорушення (50*12`16. 53* N; довгота 31*40 58. 37* E, ліміт швидкості 110 км/год, серійний номер приладу № ТС008458, поміряна дистанція 509.45 метри до цілі).

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського БК475278, БК475246, встановлено факт керування автомобілем «Mercedes-Benz GLE 400» д.н.з. НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_1 .

Таким чином, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП стали результати заміру швидкості автомобіля під керуванням позивача за допомогою приладу TruCam.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки» № 22-01/29492, виданого ДП Укрметртестстандарт від 21 листопада 2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam ІІ №ТС008458 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +/- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/-1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в Державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС008458 пройшов періодичну повірку, сертифікат якої був чинним станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому вказаний пристрій міг використовуватись для заміру швидкості автомобіля позивача.

Слід зазначити, що відповідно до інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год.

Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку.

З огляду на те, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 віднесено до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто вказаний прилад конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, припущення позивача про неможливість здійснення заміру швидкості працівником поліції, тримаючи технічний прилад TruCam TC ТС008458 в руках, є неприйнятним.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Як зазначалось вище, прилад TruCam можна використовувати у ручному режимі. Зазначене свідчить, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань та, відповідно, може розміщуватись безпосередньо в руках поліцейського при використанні по зовнішньому периметрі дороги для виявлення та фіксування правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо перевищень встановлених обмежень швидкості руху транспортними засобами на вулично-шляховій мережі.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як визначено пунктами 8.1 8.2-1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Дорожній знак «5.76» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Прилад TruCam TC ТС008458, за допомогою якого здійснювалося вимірювання швидкості автомобіля позивача, є спеціальним технічним засобом, відтак його використання можливе виключно в межах дії знаку «5.76».

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач не надав жодних доказів (фото- чи відеозапису з прив`язкою до місцевості тощо) того, що на відповідній ділянці автодороги, де 02.10.2024 зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , встановлений та діє знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», адже саме даний знак означає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Надана представником Департаменту патрульної поліції «Карта ділянок доріг використання приладу TruCAM» не може бути визнана належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом фізичного розміщення та дії відповідного знаку на окресленій вище ділянці автодороги у розумінні положень ст.ст.73-76 КАС України.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів встановлення та дії знаку «5.76», застосування приладу TruCAM є неправомірним, а визначені внаслідок його застосування результати виміру швидкості руху автомобіля під керування позивача є недопустимими доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки отримані за допомогою спеціального технічного засобу TruCam TC ТС008458 результати є єдиним доказом швидкості руху автомобіля під керуванням позивача, тому, враховуючи відсутність інших належних та допустимих доказів перевищення ОСОБА_1 встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, суд дійшов висновку про відсутність події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Крім того, судом враховано наявність процедурних порушень з боку відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови.

Зокрема, як зазначалось вище, згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (п. 4 Розділу ІІІ Інструкції № 1395).

Відповідно до п. 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції № 1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що поліцейський не представився, як того вимагає Інструкція № 1395 (назвав лише посаду, проте не назвав своє прізвище, ім`я та по батькові). В подальшому поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 КК України, запитав чи є у ОСОБА_1 заяви чи клопотання.

ОСОБА_1 зазначив, що йому його права зрозумілі. В подальшому ОСОБА_1 заявив клопотання про надання пояснень та заперечень, на що поліцейський повідомив, що у нього немає аркуша паперу, щоб забезпечити реалізацію цього права ОСОБА_1 . Вказані відомості, повідомлені поліцейським виявилися неправдивими, оскільки після винесення оскаржуваної постанови, тобто уже після розгляду справи, поліцейський запропонував ОСОБА_1 викласти свої пояснення та заперечення на наявному у поліцейського бланку.

Вказані обставини свідчать про безумовне порушення прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 268 КУпАП на надання пояснень (на чому він наполягав неодноразово), під час розгляду справи і неврахування пояснень позивача під час розгляду справи як доказу у розумінні ст.251 КУпАП.

Також суд не може не погодитися з доводами позивача про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього відбувався з порушенням вимог ст. 222 КУпАП, оскільки поліцейський під час розгляду справи спілкувався як з іншим членом екіпажу, так і зі сторонньою особою засобами телефонного зв`язку, повідомляв цій невстановленій особі обставини вчинення правопорушення та обговорював питання щодо порядку розгляду справи.

На переконання суду, у цій ситуації посадова особа відповідача - поліцейський взводу №1 роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП рядовим поліції ОСОБА_2 діяв не в межах своїх повноважень та не у спосіб визначений законом, у зв`язку з чим допустив суттєві порушення ст. 222 КУпАП, що в сукупності з іншими обставинами справи (застосування спеціальних технічних засобів поза межами дії знаку 5.76, порушенням прав ОСОБА_1 на надання пояснень згідно зі ст. 268 КУпАП) є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене вище, суд скасовує оскаржувану постанову серії ЕНА № 3181694 від 02.10.2024 та закриває справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про визнання дій поліцейського протиправними, оскільки в ч. 3 ст. 286 КАС України визначено вичерпний перелік рішень суду у цій категорії справ, а тому визнання дій відповідача незаконними не належить до повноважень місцевого суду як адміністративного при розгляді справ з приводу оскарження рішень суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, оскільки під час дослідження в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, судом не встановлено достатніх та переконливих обставин, які би свідчили про порушення закону, зокрема вчинення дисциплінарного проступку, інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 .

Безпідставними є доводи позивача про те, що вжите поліцейським під час телефонної розмови слово «вонючка» стосувалося саме ОСОБА_1 , було висловлене в негативному контексті та сказане саме з метою приниження, честі і гідності позивача, враховуючи, що безпосередньо під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський розмовляв стримано, ввічливо та не допускав висловлювань, які порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

Висловлене поліцейським припущення про те, що деякі суди ухвалюють рішення у подібних справах на користь водіїв, на переконання суду, свідчить про незгоду поліцейського з такими рішеннями, проте не свідчить про публічне висловлення ним зневаги до судової гілки влади, суддів з міст Харкова та Полтави, звинувачення у вчиненні суддями корупційних кримінально-карних діянь, як це трактує позивач.

Підсумовуючи, суд зазначає, що усі доводи позивача про порушення поліцейським положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України ґрунтуються виключно на припущеннях та сформовані на підставі суб`єктивної оцінки висловлених поліцейським висловлювань, а тому, за відсутності достатніх, переконливих та достовірних обставин, які би свідчили про вчинення дисциплінарного проступку, не можуть бути підставою для постановлення окремої ухвали.

На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір у розмірі 484,40 грн.

Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Зеленський Максим Сергійович, до рядового поліції Малишевського Олексія Івановича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА № 3181694 від 02.10.2024 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в м.Бориспіль Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Малишевським Олексієм Івановичем скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП, - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код , адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 484,40 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Тимченко