Справа № 300/7447/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7447/24 пров. № А/857/29179/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: не з`явився,

представника відповідача: Шаманський П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 300/7447/24 за адміністративним позовом Управління соціального захисту населення Калуської міської ради Івано-Франківської області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Матуляк Я.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Управління соціального захисту населення Калуської міської ради (далі також позивач) звернулось до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 68732972 від 18 вересня 2024 року.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови, оскільки судовим рішенням позивача зобов`язано виконати майнову вимогу, виконання якої забезпечується за рахунок бюджетних коштів, передбачених паспортом бюджетної програми за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду» у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 року № 902 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду», внаслідок чого, на думку представника позивача, згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягненню не підлягає.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позовні вимоги Управління соціального захисту населення Калуської міської ради задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 68732972 від 18.09.2024.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76019) на користь управління соціального захисту населення Калуської міської ради (, вул. Євшана, 9, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300) сплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Також вказує про те, що виконавчий лист Івано-Франківського окружного адміністративного суду №300/6728/21 від 16.02.2022 містить вимогу зобов`язального характеру (зобов`язати УСЗН перерахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплаченої суми у сумі 7354 (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок, що за змістом не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу.

В той же час, приймаючи рішення, суд виражає свою волю щодо спірних правовідносин, яка вражається в формі резолютивної частини рішення. Таким чином задовольняючи позов, за результатами розгляду якого прийнято рішення, після повного фактичного виконання якого зміниться майновий стан стягувача, в даному випадку суд виражає свою волю саме у зобов`язанні відповідача по справі вчинити певні дії. Отже, своїм рішенням суд вирішив привести відповідача (боржника) до вчинення дій з перерахування та виплати коштів. В той же час, у випадку постановлення судом резолютивної частини рішення у формі майнового характеру, воля суду виражається у змістовному викладі, що за формою реалізації передбачає пряму передачу/ повернення/стягнення/ коштів та або/майна. Після чого, для виконання відповідного пункту резолютивної частини рішення, видає виконавчий документ. Зважаючи на це, підстав для несплати (не стягнення) виконавчого збору (відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII) у цьому випадку не має.

Вказує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржник - Управління соціального захисту населення Калуської міської ради, зареєстрований в організаційно-правовій формі «орган місцевого самоврядування. Зазначає, що інституційна дія Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» обмежується характером рішень, щодо яких він застосовується, а саме: про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна. Проте у зв`язку з тим, що резолютивна частина виконавчого листа №300/6728/21 від 16.02.2022 містить необхідність виконати дії зобов`язального характеру, без зазначення конкретної суми до стягнення з боржника на користь стягувача, державний виконавець не має можливості арештувати відповідний реєстраційний рахунок Управління соціального захисту населення Калуської міської ради в органі Держказначейства із подальшим списанням коштів і погашення заборгованості перед стягувачем.

Зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 року у справі №300/1899/22 частково задоволено позов у вигляді визнання протиправним та скасування пункту 3 резолютивної частини постанови державного виконавця від 22.02.2022 року про відкриття ВП №68732972. В решті позовних вимог відмовлено. Таким чином постанова державного виконавця 22.02.2022 року про відкриття ВП №68732972 не скасована, а отже виконавче провадження відкрито з дати винесення такої постанови. Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.02.2022 боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Крім того, слід звернути увагу суду, що на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» чітко вбачається, що на стадії відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не може з`ясовувати питання про те, чи виконано рішення суду. На цьому етапі він повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи, відтак якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого документа, виконавець відкриває виконавче провадження. А перевірка виконання рішення суду здійснюється вже після відкриття виконавчого провадження.

Просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Заначає, що стосовно доводів представника управління забезпечення примусового виконання рішень про немайновий характер вимоги щодо перерахунку та виплати допомоги, а саме, що згідно виконавчого листа №300/6728/21 від 16.02.2022 обов`язок управління - здійснити дії зобов`язального характеру щодо нарахування та виплати на користь стягувача щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 року без зазначення конкретної суми, що підлягає виплаті, зазначає, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, що підлягав виплаті управлінням стягувачу за виконавчим листом №300/6728/21 від 16.02.2022, встановлений як в самому судовому рішенні від 13.01.2022 по справі №300/6728/21 на виконання якого виданий виконавчий лист, так і у виконавчому листі, а саме у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплаченої суми допомоги та складає 7354 грн. Відсутність у виконавчому листі конкретної суми, що підлягає стягненню на користь стягувача, не вказує про немайновий характер такої вимоги, адже суть вимоги стягнення коштів з боржника на користь стягувача, що відповідно нівелює доводи представника, що без зазначення конкретної суми, що підлягає стягнення, така вимога є немайновою.

Вказує, що як зазначив суд в рішенні від 20.05.2022 по вищезазначеній справі №300/1899/22, виконання виконавчого листа №300/6728/21 здійснюється на підставі затвердженої бюджетної програми, тому до питання щодо стягнення виконавчого збору у даному виконавчому провадженні підлягає застосуванню пункт 3 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконавчий збір не стягується.

Відтак, зазначає, що оскільки питання стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №300/6728/21 вже вирішене Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішенням по справі №300/1899/22 від 20.05.2022, державний виконавець постановляючи стягнути з управління виконавчий збір повторно при виконанні одного й того ж виконавчого листа, грубо порушує принцип обов`язковості виконання судових рішень.

15.08.2024 на рахунок управління надійшли державні кошти, що передбачені у державному бюджеті для забезпечення виконання рішень суду відповідно до Постанови №902 та паспорта бюджетної програми за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду» на 2024 рік у розмірі 100 тис. грн. Відтак, за рахунок коштів бюджетної програми за КПКВК 2501290 «Забезпечення виконання рішень суду», управлінням виконане судове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі № 300/6728/21 від 13.01.2022 за позовом ОСОБА_1 - 22 серпня 2024 року здійснено виплату стягувачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 7354 грн. Звертає увагу суду, що представником управління забезпечення виконання рішень не заперечується виконання судового рішення по справі №300/6728/21 за рахунок бюджетних кошів, жодних належних доказів на підтвердження протилежного, апелянтом до суду подано не було.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі №300/6728/21 зобов`язано управління соціального захисту населення Калуської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням раніше виплаченої суми у сумі 7354,00 грн (а.с.7-10).

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 16.02.2022 видано виконавчий лист №300/6728/21 (а.с.49).

22.02.2022 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Боберським Р.П., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №68732972 з виконання виконавчого листа №300/6728/21, пунктом третім якої постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в розмірі 26000 грн. (а.с.14).

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 лютого 2022 року протиправною, позивач звернувся до суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 по справі №300/1899/22 визнано протиправним та скасовано пункт 3 резолютивної частини постанови від 22.02.2022 про відкриття виконавчого провадження у ВП № 68732972 (а.с.15-18).

27.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2022 по справі №300/6728/21 у зв`язку з його фактичним виконанням (а.с.83,84).

Як наслідок, 18.09.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шаманським П.С. у виконавчому провадженні ВП № 68732972 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та постанову про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 26 000 грн (а.с.19-23).

Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у виконавчому провадженні ВП № 68732972 виконавчий збір не підлягає стягненню, а тому оскаржувана постанова від 18.09.2024 про стягнення виконавчого збору, є протиправною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленим статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною третьою статті 27 Закону № 1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Так, згідно з пунктом 3 частини п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Як встановлено судом, підставою для винесення оскаржуваної постанови слугували заява стягувача та виконавчий лист виданий Івано-Франківським окружним адміністративним судом за № 300/6728/21 від 16.02.2022 про зобов`язання управління праці та соціального захисту населення Калуської міської ради здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахування раніше виплачених сум (а.с.47,49).

Колегія суддів погоджується із висновком, зробленим Івано-Франківським окружним адміністративним судом в рішенні від 20 травня 2024 року у справі № 300/1899/22 що характеру позовних вимог з огляду на наступне.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що у судовому рішенні від 13.01.2022 у справі №300/6728/21 суб`єкта владних повноважень лише зобов`язано вчинити певні дії, а не присуджено до стягнення конкретну суму, а отже судом вирішено саме немайновий спір, незважаючи на те, що його подальше виконання матиме вплив на майновий стан стягувача та боржника. Крім того, суд вірно зазначив, що при поданні позовної заяви про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, такі позовні вимоги визначаються судом як немайнові.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, виплата стягувачу грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішення суду, а саме недоплаченої частини щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, що здійснюється на підставі затвердженої бюджетної програми за КПКВК Забезпечення виконання рішення суду.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 902 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державного бюджеті для забезпечення виконання рішень суду № 902 (далі - Порядок № 902), який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Забезпечення виконання рішень суду», для забезпечення виконання рішень суду, прийнятих національними судами, в тому числі про відшкодування моральної шкоди, судових витрат, а також сплати виконавчих витрат і штрафів, накладених державним виконавцем відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку № 902 один із напрямів приоритетності спрямування бюджетних коштів є забезпечення виконання грошових зобов`язань щодо виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, визначених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», боржниками у виконанні яких визначено регіональні органи соціального захисту населення, районні органи соціального захисту населення, центри з нарахування та здійснення соціальних виплат, а також відшкодування моральної шкоди та судових витрат;

Як було встановлено судом першої інстанції, Управління соціального захисту населення Калуської міської ради неодноразово повідомляло відповідача про те, що на виконання пункту 11 Порядку № 902 подає до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації інформацію про потребу в бюджетних коштах для забезпечення виконання рішень, підготовлену відповідно до пріоритетності з дотриманням черговості виконання судових рішень за встановленою Мінсоцполітикою формою, що підтверджується листами, які містяться в матеріалах виконавчого провадження.

Також на виконання пункту 8 Порядку № 902 Управління соціального захисту населення Калуської міської ради сформовано Список черговості виконання рішень суду, до якого під № 21 внесено виконання судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/6728/21 (а.с.71-73).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки виконання рішення у справі №300/6728/21 здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору помилково застосовано ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», а не п.3 ч.5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», що свідчить про її незаконність, відтак вона підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 73 КАС України).

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова від 31.08.2022 року у справі № 0633/30500/22 про порушення митних правил є правомірною, судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 300/7447/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 17.12.24