Справа № 360/1303/24
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1303/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.10.2024 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якій представник позивача просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.10.2024 № 41 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 25.09.2024 року, зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи: з 01.04.1986 по 26.08.1987 праця шофером; з 01.03.1988 по 28.07.1997 робота в колгоспі; з 13.11.1982 по 02.11.1984 служба в армії; з 22.03.1982 по 19.06.1982 навчання ПТУ №8, з 04.06.2001 по 14.10.2001 період отримання допомоги по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач 25.09.2024 звертався до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак рішенням від 02.10.2024 № 41 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком.

Як вбачається із рішення від 02.10.2024 № 41, відповідачем до страхового (трудового) стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 01.04.1986 по серпень 1987, з 01.03.1988 по 28.07.1997, період проходження військової служби, період навчання з 22.03.1982 по 19.06.1982, період отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 04.11.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.11.2024 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в обґрунтування якого останній послався на те, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою від 25.09.2024 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 02.10.2024 № 41 ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки відповідачем не враховано періоди роботи з 01.04.1986 по серпень 1987 (відсутнє число в даті звільнення), з 01.03.1988 по 28.07.1997 (інформація про кількість відпрацьованих днів не завірена належним чином, довідка не надана), період проходження військової служби (на титульній сторінці військового квитка дата народження не відповідає паспортним даним), період навчання згідно свідоцтва № НОМЕР_1 з 22.03.1982 по 19.06.1982 (відсутнє присвоєння кваліфікації та дата видачі), період отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001 (відсутній номер наказу на припинення виплати).

З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносин.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

25.09.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком.

Вищевказану заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.10.2024 № 41 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування оскарженого рішення ГУПФУ в м. Києві послалося на те, що загальний страховий стаж складає 26 років 7 місяців 11 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Не враховано до стажу періоди роботи з 01.04.1986 по серпень 1987 (відсутнє число в даті звільнення), з 01.03.1988 по 28.07.1997 (інформація про кількість відпрацьованих днів не завірена належним чином, довідка не надана), період проходження військової служби (на титульній сторінці військового квитка дата народження не відповідає паспортним даним), період навчання згідно свідоцтва № НОМЕР_1 з 22.03.1982 по 19.06.1982 (відсутнє присвоєння кваліфікації та дата видачі), період отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001 (відсутній номер наказу на припинення виплати).

Трудова книжка серії НОМЕР_3 щодо спірних періодів роботи та військової служби позивача містить такі записи:

запис № 3, № 4 з 13.11.1982 по 02.11.1984 служба в армії;

Біловодське РТП:

запис № 7 від 01.04.1986 прийнято за переводом водієм 3 класу автопарку;

запис № 8 від «08.1987» звільнено за власним бажанням, наказ № 59-к від 26.08.1987;

Біловодський РЦЗ:

запис № 13 від 04.06.2001 розпочато виплату допомоги по безробіттю;

запис № 14 від 14.10.2001 припинено виплату допомоги по безробіттю.

Трудова книжка серії НОМЕР_4 щодо спірних періодів роботи позивача містить такі записи:

запис № 1 від 01.03.1988 прийнято в члени колгоспу «Світанок» Біловодського району Ворошиловградської області;

запис № 2 від 29.07.1997 колгосп «Світанок» Біловодського району Ворошиловградської області перейменовано в СГЗАТ «Євсуг»;

запис № 3 від 31.03.1999 звільнено за переводом.

Військовим квитком серії НОМЕР_5 підтверджується, що ОСОБА_1 з 13.11.1982 по 02.11.1984 проходив строкову військову службу.

Свідоцтвом СПТУ № 8 м. Старобільськ № 002701 підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 22.03.1982 по 19.06.1982 проходив навчання з програми підготовки водіїв категорії «С».

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 зазначеного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 01.04.1986 по серпень 1987 року, з 01.03.1988 по 28.07.1997 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001 згідно записам трудових книжок серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 01.04.1986 по серпень 1987 року відповідач посилається на те, що відсутнє число в даті звільнення; щодо періоду роботи з 01.03.1988 по 28.07.1997 відповідач вказує, що інформація про кількість відпрацьованих днів не завірена належним чином, довідка не надана; щодо періоду отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001 - відсутній номер наказу на припинення виплати.

Судом досліджена копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , з якої встановлено, що в записі № 8 про звільнення позивача в графі «дата» відсутнє «число» звільнення. При цьому в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» значиться наказ про звільнення від 26.08.1987 № 59-к; в записі № 14 про припинення виплати допомоги по безробіттю в графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)» відсутній номер наказу про припинення виплати такої допомоги.

Дослідженням копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 встановлено, що в розділі «Трудова участь у громадському господарстві» (сторінка 18, 19) записи про кількість відпрацьованих днів у колгоспі не завірені підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Так, до 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. Ця інструкція не застосовується на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Наразі порядок ведення трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58 (надалі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.6 Інструкції № 58).

Відповідно до пунктів 2.8 та 2.15 Інструкції № 58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та у справі № 813/782/17 від 13 червня 2018 року.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Таким чином, трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Орган Пенсійного фонду не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Суд зауважує, що в даному випадку записи у трудовій книжці виконані без дефектів, при цьому відсутність числа звільнення, номеру наказу та незавірення записів про кількість відпрацьованих днів у колгоспі не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Такий правовий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для незарахування до загального страхового стажу позивача періодів його роботи та отримання допомоги по безробіттю згідно записам трудової книжки серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 .

Щодо зарахування до загального страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 в середньому професійно-технічному училищі № 8 м. Старобільськ з 22.03.1982 по 19.06.1982 та періоду проходження військової служби з 13.11.1982 по 02.11.1984, суд зазначає таке.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Судом встановлено, що згідно зі Свідоцтвом СПТУ № 8 м. Старобільськ № 002701 ОСОБА_1 у період з 22.03.1982 по 19.06.1982 проходив навчання з програми підготовки водіїв категорії «С».

Посилання відповідача на те, що відсутнє присвоєння кваліфікації та дата видачі свідоцтва, судом відхиляється, як вище вже зазначалося, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, та позивач не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення Свідоцтва про навчання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для незарахування до загального страхового стажу позивача періоду його навчання в середньому професійно-технічному училищі № 8 м. Старобільськ з 22.03.1982 по 19.06.1982.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 13.11.1982 по 02.11.1984.

Відомості про проходження військової служби у цей період містяться також у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , запис № 3, № 4.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу.

Так, статтею 56 Закону № 1788 передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з положеннями частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Посилання відповідача на те, що на титульній сторінці військового квитка дата народження не відповідає паспортним даним, судом оцінюється критично, оскільки як вказано вище, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист та, більше того, відомості про проходження військової служби у період з 13.11.1982 по 02.11.1984 також містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , яка відповідно до пенсійного законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відтак, період військової служби з 13.11.1982 по 02.11.1984 відповідач повинен був зарахувати до загального страхового стажу позивача при призначенні пенсії за віком.

Таким чином, рішення ГУПФУ в м. Києві від 02.10.2024 № 41 про відмову в призначенні пенсії не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 02.10.2024 № 41 про відмову позивачу у призначенні пенсії; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.09.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи позивача з 01.04.1986 по 26.08.1987 водієм в Біловодському РТП, з 01.03.1988 по 28.07.1997 в колгоспі «Світанок» Біловодського району Ворошиловградської області, період отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001, період навчання в середньому професійно-технічному училищі № 8 м. Старобільськ з 22.03.1982 по 19.06.1982, період проходження військової служби з 13.11.1982 по 02.11.1984, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, які слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з матеріалами справи позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 968,96 грн судового збору.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, суд дійшов висновку, що всі судові витрати в сумі 968,96 грн, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Котік Олесі Станіславівни в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.10.2024 № 41 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 водієм в Біловодському РТП з 01.04.1986 по 26.08.1987, в колгоспі «Світанок» Біловодського району Ворошиловградської області з 01.03.1988 по 28.07.1997, період отримання допомоги по безробіттю з 04.06.2001 по 14.10.2001, період навчання в середньому професійно-технічному училищі № 8 м. Старобільськ з 22.03.1982 по 19.06.1982, період проходження військової служби з 13.11.1982 по 02.11.1984, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Свергун