Справа № 520/11684/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 р. Справа № 520/11684/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.10.24 по справі № 520/11684/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року по 27 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 79793 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто три) грн. 49 коп;

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року по 27 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 79793 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто три) грн. 49 коп;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) на користь ОСОБА_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді судового збору.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року по 27 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 51283 (п`ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят три ) грн. 28 коп.

Зобов`язано Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року по 27 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 51283 (п`ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят три ) грн. 28 коп.

Відмовлено в задоволені решти позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення на користь позивача суми стягнення середнього заробітку у розмірі 51283,28 грн.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідач звертає увагу, що відповідно до листа УФЗБО ГУНП в Харківській області від 14.05.2024 № 1129/119-29/02-2024 розрахунок з Позивачем при звільненні був здійснений 27.09.2019 у розмірі 11069,51 грн. З урахуванням утримання 1,5% військового збору в сумі 166,04 грн (11069,51*1,5%) профспілкових внесків 131,81 грн та відрахування по виконавчому провадженню у сумі 2755, 57 грн ОСОБА_1 було перераховано на зарплатну карту АТ КБ «Приватбанк» 8016,09 грн (11069,51-166,04-131,81-2755,57), а саме: Посадовий оклад-2160,00 грн.; Оклад за спеціальним званням 1620, 00 грн.; Надбавка за стаж служби 1701, 00 грн.; Надбавка за специфічні умови проходження служби 2192,40 грн.; Премія за вересень в розмірі 48,134 % 3693,51 грн.; Перерахунок премії за серпень в розмірі 60,045% - 1015,54 грн.; Утримання за надмірно відгуляну відпустку у 2019 році 2111,32 грн.; Індексація- 798,38 грн.

Остаточний розрахунок при звільненні був проведений 31.10.2019 року з виплатою одноразової грошової допомоги у сумі 151558,80 грн та, з урахуванням утримання 1,5% військового збору, най його зарплатну карту АТ КБ «Приватбанк» було зараховано 149285, 42 грн.

Таким чином сума виплат при звільненні позивач складала 11069,51+151558,80=162628,3 грн.

Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 по справі № 520/32569/23 був проведений розрахунок з ОСОБА_1 (платіжна інструкція № 230 від 26.04.2024): Індексація з листопада 2015 року по жовтень 2017 року 3375,17грн., Компенсація за невикористану відпустку за 40 діб 16839,87 грн. Усього: 20215, 04 грн (з урахуванням 1,5% військового збору 19911,81 грн).

Позивач був звільнений з 27.09.2019, таким чином останній день служби 27.09.2019, а з урахуванням норм ч.3 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» день звільнення вважається останнім днем служби. Тому початок перебігу строку затримки потрібно обраховувати з 28.09.2019.

Враховуючи вищевказане, період за який ГУНП в Харківській області може відшкодувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у разі задоволення позовних вимог судом, повинен становити з 28.09.2019 по 28.03.2020, тобто 183 дні (шість місяців) як передбачено ст. 117 КЗпП, в якій обмежено період затримки у шість місяців та як просить сам Позивач у позовній заяві.

Відповідно до довідки, виданої з урахуванням Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100, наданої з УФЗБО ГУНП в Харківській області, в липні 2019 року позивач отримав грошове забезпечення у сумі 12629,93 грн, та в серпні 2019 року 13645,44 грн.

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 423,80 грн, а середньомісячне грошове забезпечення -13137,69 грн.

Однак, на думку відповідача, суд першої інстанції при обчисленні середньоденного грошового забезпечення невірно обчислив розмір середньоденного грошового забезпечення, зазначивши його у розмірі 436,03 грн.

З огляду на норми чинного законодавства, а саме редакції статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ максимальний показник тривалості часу затримки розрахунку при звільненні обмежений у 6 місяців, що у спірних правовідносинах слід обраховувати за період з 28.09.2019 по 28.03.2020, що складає 182 дні.

Сума недоплати склала 19911,81 грн, а розмір виплаченого при звільненні грошового забезпечення позивача склав 162628,3 грн; розмір середньоденного грошового забезпечення складає 423,80 грн; а тому умовний арифметичний показник середнього грошового забезпечення може складати 77131,60 грн (423,80 грн*182 дні).

У цій справі загальний розмір виплачених позивачеві при звільненні виплат складав 162628,3 грн, а розмір виплат на виконання рішення суду складав 19911,81 грн, тобто 12,24 % від отриманих при звільненні сум.

Таким чином, сума з урахуванням істотності частки 12,24% становить 9440,91 грн (77131,60грн*12,24%) це сума яка є співмірною від суми недоотриманої компенсації за невикористані дні відпусток та індексації в порівнянні до суми отриманої позивачем при звільнені.

Саме така сума може бути стягнута з відповідача з урахуванням принципів співмірності, розумності, справедливості та пропорційності.

За обставин цієї справи варто застосовувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що у зв`язку із внесенням змін до Закону № 580-VIII норми трудового законодавства не застосовуються, а отже немає підстав для виплати Позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

Натомість, позивач подав свою апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Так, в день звільнення Позивачу (під час розрахунку) не було виплачено додаткові види грошового забезпечення, тому в подальшому Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності та стягнення належних йому сум грошового забезпечення.

Судовим рішенням Відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення, компенсацію за невідбуту відпуску та доплати за службу у нічний час.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 ухваленого у справі № 520/32569/23, суми грошового забезпечення у розмірі 19911,81 грн. виплачені Позивачеві 27 квітня 2024 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 117 КЗпП, оскільки на момент звільнення Позивачу не було виплачені всі належні йому суми і розмір таких сум був спірним, тому у Відповідача виник обов`язок виплатити Позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку але не більше як за шість місяців, що останнім не виконано тим самим допущено бездіяльність.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно необхідно поділити на 2 частини: до набрання чинності положень 116, 117 Кодексу законів про працю України - 19 липня 2022 року і після цього.

Період з 02 квітня 2020 року до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19 липня 2022 року до 27 квітня 2024 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Зі змісту позову, висувалась вимога зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року по 27 квітня 2024 року, в межах шести місяців у сумі 79793,49 грн., то в силу імперативного припису 117 КЗпП розрахунок суми середнього заробітку за час затримки цієї виплати повинен бути здійсненний в межах шести місяців (з 19.07.2022 по 19.01.2023), що судом першої інстанції враховано не було.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому заперечує доводи апеляційної скарги позивача, та просить в задоволенні позовних вимог відмовити уповному обсязі.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, в період з 07 листопада 2015 року по 27 вересня 2019 року, проходив службу в Національній поліції України та у відповідності до Наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 24 вересня 2019 року № 336 о/с «По особовому складу» звільнений згідно із п. 2 ч. 1 ст. 77 законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, через хворобу.

Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 січня 2024 року ухваленого у справі № 520/32569/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2016 рік (30 діб) і за 2019 рік (10 діб), а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по 01.11.2017 р.

На виконання рішення суду Відповідач здійснив нарахування належних Позивачу сум, які виплатив 27 квітня 2024 р., тобто Позивачу була виплачена частину недоотриманого грошового забезпечення лише 27 квітня 2024 р., але Відповідач не нарахував та не виплатив Позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з ГУНП в Харківській області з 27 вересня 2019 року (дата звільнення зі служби) по 27 квітня 2024 р. (по час повного розрахунку), але не нарахував та не виплатив Позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27 вересня 2019 року (з дня звільнення з посади) по 27 квітня 2024 р. (час повного розрахунку).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку в сумі 51283,28 грн.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, в тому числі поліцейських, зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З аналізу статей 116, 117 КЗпП України убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень статті 117 КЗпП України, неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема, у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 26 листопада 2020 року у справі №520/1365/2020, від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а.

Так, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, установивши право позивача для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд повинен визначити розмір такої виплати.

Предметом спору в цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2016 рік (30 діб) і за 2019 рік (10 діб), а також індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 до 01.11.2017 року.

Спірний період у цих правовідносинах охоплює 28.09.2019 (з дня, наступного після звільнення) до 26.04.2024 включно (день, який передує дню повного розрахунку), а не як помилково вказує позивач з 27.09.2019 до 27.04.2024 року.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі - «Закон №2352-ІХ») у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня 2022 року і після цього.

Період з 28.09.2019 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022 до 26.04.2024 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22.

Тож, у межах цієї справи належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Наведена правова позиція узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 та від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач, звертаючись з позовом до суду просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27.09.2049 до 27.04.204, але не більше шести місяців у сумі 79 793,49 грн, то в силу імперативного припису 117 КЗпП розрахунок суми середнього заробітку за час затримки цієї виплати повинен бути здійсненний в межах шести місяців.

Оскільки позивача звільнено зі служби 27.09.2019, а остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено 27.04.2024, тому з відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за шість місяців відповідно до вимог ст.117 КЗпП України 183 календарних днів.

Днем звільнення позивача зі служби є 27.09.2019 року, тому двома попередніми місяцями перед звільненням є липень 2019 року та серпень 2019 року.

Відповідно до довідки про доходи (а.с. 15) нараховане грошове забезпечення позивача за два останні місяці перед звільненням складає: за липень 2019 року 13517,01 грн, за серпень 2019 року - 13516,99 грн, всього - 27034 грн.

Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 436,03 грн (27034 грн./62(31+31) календарні дні за останні два повні місяці перед звільненням).

Враховуючи редакцію статті 117 КЗпП України, викладену відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», на корить позивача (за період шість місяців) необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 79 793,49 грн (436,03 *183).

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.02.2024 року у справі № 420/11416/23, враховуючи межі позовних вимог позивача, а також застосування чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду в межах шести місяців, судова колегія за наслідкам апеляційного перегляду цієї справи дійшла висновку, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог у розмірі 79 793,49 грн (сума заявлених позовних вимог, яка, з урахуванням, ст. 308 КАС не може бути збільшена судом апеляційної інстанції).

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених обставин та помилково дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року до 27 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 51283 (п`ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят три ) грн. 28 коп. та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 27 вересня 2019 року по 27 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 51283 (п`ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят три ) грн. 28 коп., враховуючи істотність частки.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 року по справі № 520/11684/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн згідно з платіжною інструкцією № 72 від 29.04.2024 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 1453,44 грн згідно з платіжною інструкцією № КХ33-3ЕНА-МНЕЕ-4А6Н від 14.10.2024.

Враховуючи те, що апеляційна скарга судом задоволена, тому відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 2422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 по справі № 520/11684/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області (, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 28 вересня 2019 року до 26 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 79 793 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто три) грн 49 коп.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 28 вересня 2019 року до 26 квітня 2024 року, але не більше шести місяців, у сумі 79 793 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто три) грн 49 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на судовий збір в загальній сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва