Справа № 260/1220/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2024 року м. Ужгород№ 260/1220/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Адміністрації державної прикордонної служби України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не оформлення та не подання до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області всіх необхідних документів для призначення пенсії за вислугою років на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та подати до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання та документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на пільгових умовах на підставі вимог пункту а статті 12, статті 171 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІ.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом НОМЕР_1 прикордонного загону від 01.08.2018 №196-ОС позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Станом на день звільнення вислуга років в календарному обчисленні становила 16 років 08 місяців 10 днів, пільгова 07 років 06 місяців 26 днів, що разом становить 24 роки 06 місяців 26 дні. У зв`язку з наведеним 08 січня 2024 року він звернувся до відповідача із заявою підготувати та подати до органу Пенсійного фонду подання та необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років. Однак у задоволенні такого йому було відмовлено з підстав відсутності необхідного стажу, оскільки при обчисленні такого було враховано тільки календарну вислугу років. Таке твердження відповідача вважає протиправним, оскільки у спірних правовідносинах відповідач повинен враховувати саме загальний стаж служби.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч.4 ст.159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була скерована відповідачу в його електронний кабінет в системі Електронний суд та доставлена 12 березня 2024 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, складена відповідальним працівником Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак відповідач відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Дослідивши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.

Наказом тво. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 серпня 2018 року №196-ОС старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІІ категорії (тип Б) звільненого з військової служби за п. а (у зв`язку з закінченням строку контракту) ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у запас, виключено зі списків особового складу з 01 серпня 2018 року.

Як вбачається із зазначеного наказу, вислуга років ОСОБА_1 станом на 01 серпня 2018 року складає: календарна - 16 років 08 місяців 10 днів, пільгова 07 років 06 місяців 26 днів, загальна - 24 роки 06 місяців 26 дні.

08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, в якій просив підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області документи для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року.

За результатами розгляду такої заяви листом Адміністрації ДПС України №09/С-557-1238 від 18.01.2024 року повідомлено заявника про відсутність підстав для її задоволення з огляду на недостатність наявного календарного стажу.

Вважаючи протиправною бездіяльність Адміністрації ДПС України, що проявилася у не оформленні та не подані до ГУ ПФУ в Закарпатської області документів для призначення йому пенсії за вислугу років, з метою захисту порушеного права на пенсійне забезпечення позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Нормами ч.1, 5 ст.14 Закону України Про Державну прикордонну службу України №661-IV від 03.04.2003 передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 25 Закону України Про Державну прикордонну службу України, держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначені положеннями Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262) (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №2262 особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч. 1 ст. 2 Закону №2262).

Статтею 12 Закону №2262 встановлено умови призначення пенсій за вислугу років. Так, нормами п.а ч.1 ст.12 Закону №2262 (в редакції, чинній станом на день звільнення позивача) передбачено, що така пенсія призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, в тому числі, з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Згідно ч.4 ст.17 Закону №2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За змістом ст. 17-1 Закону №2262 порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262 постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Порядок) (у редакції, чинній станом на день звільнення позивача).

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим з метою конкретизації нормативного регулювання вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Згідно з положеннями Порядку пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).

Відповідно до норм Порядку, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абз. 1 п. 1 цієї постанови, зараховується пільговий стаж роботи на встановлених цим Порядком посадах. При цьому, пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з п. а ст. 12 Закону №2262.

Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом №2262, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.

З матеріалів справи вбачається, що вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 складає: календарна - 16 років 08 місяців 10 днів, пільгова 07 років 06 місяців 26 днів, загальна - 24 роки 06 місяців 26 дні.

З листа Адміністрації ДПС України вбачається, що відповідач повідомив про відсутність підстав для звернення до ГУ ПФУ в Закарпатській області з поданням для призначення пенсії ОСОБА_1 , оскільки вислуга років такого становить 16 років 08 місяців 10 днів, тобто фактично, враховано тільки календарну вислугу років без пільгової.

Оцінюючи правомірність такої відмови суб`єкта владних повноважень, суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у справі №805/3923/18-а від 03.03.2021, відповідно до якої основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

У справі №480/4241/18 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 14 квітня 2021 року дійшов висновку про те, що передбачена Порядком можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262 і положенням цього Закону не суперечить.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Отже, Закон №2262 як єдину обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Законі №2262 вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в ч. 4 ст. 17 цього ж Закону щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Відтак, передбачена Законом №2262 календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

Передбачені ст. 171 Закону №2262 пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262.

Судом встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 , з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить 24 роки 06 місяців 06 днів, що є достатнім в розумінні положень п. а статті 12 Закону №2262 для призначення пенсії за вислугу років.

Жодних обґрунтувань неможливості обрахунку вислуги років позивача з врахуванням пільгового стажу відповідач у листі-відповіді №09/С-557-1238 від 18.01.2024 року не наводить. Більше того, всупереч своєму процесуальному обов`язку відповідач відзив на позов з обґрунтуванням правомірності своїх дій до суду не подав.

З огляду на що, враховуючи положення ч. 4 ст. 159 КАС України, суд кваліфікує неподання відповідачем суб`єктом владних повноважень відзиву на позов як визнання позову.

Суд також не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин внесених до Порядку постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року змін з огляду на наступне.

Позивач був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу НОМЕР_1 Прикордонного загону ще до набрання чинності змін, внесених до Порядку в 2022 році. Остаточною датою закінчення проходження служби в спірних правовідносинах є 01.08.2018 року.

Верховний Суд у постанові від 14.09.2022 у справі №640/14718/20 дійшов висновків, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абз. 4 п. 5 мотивувальної частини рішення).

На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абз. 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абз. 4 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діяла на момент виникнення у позивача права на пенсію.

Відповідно до п. 2 розділу 1 Порядку, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (Постанова №3-1), заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку, до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України, за останнім місцем служби.

Пунктом 1 розділу ІІІ Постанови №3-1 визначено, що уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Адміністрації ДПС України щодо не оформлення та не подання до ГУ ПФУ в Закарпатській області документів для призначення пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання подати такі.

Поряд з цим не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Адміністрацію ДПС України підготувати та подати до ГУ ПФУ в Закарпатській області документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на пільгових умовах на підставі вимог пункту а статті 12, статті 171 Закону №2262, оскільки такий вид пенсії вказаними законодавчими нормами не передбачений.

Натомість норми ст.12 Закону №2262 регламентують право осіб на пенсію за вислугу років.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 19, 77, 241, 243, 246, 255, 257, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не оформлення та не подання до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області документів для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та подати до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подання та документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі вимог пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262-ХІ.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Адміністрації державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк