Справа № 200/4268/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 грудня 2024 року справа №200/4268/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року у справі № 200/4268/24 за позовом Кіптіли Марини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Кіптіла Марина Миколаївна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті ОСОБА_1 компенсації вартості речового майна;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме не виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплати нараховану ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11 630,85 грн, за 2023 рік у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік у розмірі 23 789,40 грн. та на вирішення соціально-побутових питань за 2021 р. у розмірі 740 грн., за 2022 р. у розмірі 6884,73 грн; нарахувати та виплатити грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 11;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період: з 21.12.1994 р. по 31.05.1996 р., з 29.01.2015 р. по 19.10.2019 р., з 08.11.2019 р. по 07.11.2020 р., з 22.04.2021 р. по 11.01.2024 р.;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті ОСОБА_1 нарахованої індексації грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, не нарахуванні та не виплаті за 2023 та 2024 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплати ОСОБА_1 нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн., за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн., нарахувати та виплатити за 2023 та 2024 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме - невиплаті ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за період перебування у відпустці після тяжкого поранення - в період з 25.11.2023 р. по 24.12.2023 р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення в період з 25.11.2023 р. по 24.12.2023 р.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 виплати компенсації вартості речового майна;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178;

- визнано протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнано протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 нараховану грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11630,85 грн., за 2023 рік у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік у розмірі 23789,40 грн. та на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі 740 грн., за 2022 рік у розмірі 6884,73 грн.; нарахувати та виплатити грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди;

- визнано протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період: з 21.12.1994 року по 31.05.1996 року, з 29.01.2015 року по 19.10.2019 року, з 08.11.2019 року по 07.11.2020 року, з 22.04.2021 року по 11.01.2024 року;

- визнано протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення виплати ОСОБА_1 нарахованої індексації грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн., за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн., ненарахуванні та невиплаті за 2023 та 2024 роки;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн., нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки;

- визнано протиправною бездіяльность Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди за період перебування у відпустці після тяжкого поранення - в період з 25.11.2023 року по 24.12.2023 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за період перебування у відпустці після тяжкого поранення - в період з 25.11.2023 року по 24.12.2023 року.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Щодо неповідомлення військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи.

Апелянт зазначив, що не був повідомлений про розгляд справи № 200/4268/24, позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву та надати необхідні пояснення та докази. Про наявність самої справи та рішення суду відповідач дізнався 03.10.2024 року, коли до військової частини телефонним зв`язком звернувся позивач та поцікавився, чи буде подана апеляційна скарга на рішення суду. До цього дня відповідач рішення суду не отримував, про саму наявність відкриття провадження у справі та наявність судового рішення повідомлений не був.

Щодо невірного трактування позивачем та судом змісту довідки про нараховане грошове забезпечення, що спричинило вплив на вирішення значної частини позовних вимог.

Позивачем отримана довідка про нараховане грошове забезпечення за період з 22.04.2021 по 11.01.2024 від 30.04.2024 № 525.

Апелянт зазначив наступне:

- усі складові грошового забезпечення, зазначені у цій довідці, не тільки нараховані, а й виплачені;

У іншому випадку, за логікою позивача та суду, позивачу нараховано, однак не виплачене грошове забезпечення за весь період служби у військовій частині НОМЕР_1 у повному обсязі, тобто позивач з 2021 по 2024 рік служив безоплатно.

Довідка видана за встановленою формою та підтверджує усі виплачені суми та види грошового забезпечення.

Твердження позивача (або його представника) про нарахування та невиплату будь-якого зі складових грошового забезпечення, зазначених у довідці, не відповідають дійсності. Це стосується нарахованих та сплачених сум індексації грошового забезпечення за 2021-2022 роки, грошової допомоги на оздоровлення за весь період служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 та 2022 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки служби.

На підтвердження наведеного військова частина НОМЕР_1 надає копії карток особового рахунку позивача за 2021-2024 роки, за змістом яких підтверджено нарахування та виплата усіх складових грошового забезпечення позивача.

Щодо позовних вимог про компенсації вартості неотриманого речового майна.

За час військової служби та при звільненні з військової служби згідно вимог Порядку № 178 позивачем відповідного рапорту або заяви про отримання компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби не подано, відповідно, у військової частини відсутні підстави для видання довідки про вартість неотриманого майна, нарахування та виплати відповідної конфіскації.

У рішенні, що оскаржується, судом, всупереч вищенаведеного, зроблено наступні висновки: «13.06.2024 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з заявою про видачу довідки про вартість речового майна та компенсацію вартості за неотримане речове майно, та виплати компенсації вартості недоотриманого речового майна та заяву про проведення індексації заробітної плати. Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2024 № 1383/1492, на попередні запити від 22.01.2024, 13.02.2024,17.02.2024, 02.02.2024 відповіді від військової частини не отримано. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачу грошового забезпечення повному обсязі.».

Однак ці висновки не відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

В матеріалах, доданих до позовної заяви, міститься копія заяви ОСОБА_1 про виплату компенсації за неотримане речове майно, датована 13.06.2024. Однак вказана копія заяви не містить відміток на підтвердження її направлення до військової частини НОМЕР_1 .

Також до позовної заяви не додано жодного документального підтвердження направлення вказаної заяви до військової частини будь-яким шляхом.

Твердження Позивача (викладені у позовній заяві) про те, що «Позивач 13.06.2024 р. направив до Військової частини НОМЕР_1 заяву про видачу довідки про вартість речового майна та компенсацію вартості за неотримане речове майно, а також заяву про виплату компенсації вартості недоотриманого речового майна та заяву про проведення індексації заробітної плати (дод. 19 та 20).

Ці заяви були направлені супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2024 р. № 1383/1492 на адресу Військової частини НОМЕР_1 (засобами СЕДО) (дод. 21).» не відповідає матеріалам справи, тому що у супровідному листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2024 р. № 1383/1492 на адресу Військової частини НОМЕР_1 зазначено про направлення до військової частини НОМЕР_1 «довідки про безпосередню участь на сержанта ОСОБА_1 для приведення у відповідність демографічних даних», більше ні про які звернення у супровідному листі не вказується.

Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що позивач рапорт про виплату компенсації за недоотримане майно при звільненні з військової служби не подавав, заява позивача про виплату компенсації за неотримане речове майно до військової частини НОМЕР_1 не відправлялась та не надходила, докази іншого в матеріалах справи відсутні. Виходячи з цього, підстави для виплати відповідачу компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби відсутні, а позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. У свою чергу суд при задоволенні цих позовних вимог допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки: 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Судом у рішенні, що оскаржується, зазначено наступне: «Як встановлено судом, згідно витягу з наказу № 12 від 11.01.2024, позивачем щорічна основна відпустка за 2021, 2022, 2023 рік не використана. Виплатити компенсацію за 20 діб за 2021 рік та 30 діб за 2022 рік та 30 діб за 2023 рік. Виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік - 14 діб, 2023 рік - 14 діб, 2024 рік - 14 діб як учаснику бойових дій згідно пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, спірним є питання щодо невиплати компенсації за 10 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік, 30 діб основної відпустки за 2024 рік та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік.».

Зазначене судом не відповідає положенням діючого законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.

Відповідач, відповідно до довідки про проходження служби від 09.02.2024 № 1093, до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 зарахований 22.04.2021.

Таким чином, у 2021 році відповідач, відповідно до ч.2 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», має право на щорічну основну відпустку тривалістю 20 днів (30/12х8 місяців служби= 20).

Те ж саме відноситься до 2024 року, адже у 2024 році позивач прослужив 11 днів січня, таким чином не отримавши права на щорічну відпустку тривалістю 30 днів за 2024 рік. Таким чином, при винесенні рішення, що оскаржується, у цій частині судом допущено суттєве порушення норм матеріального права, а саме незастосування норм права, які повинні бути застосовані.

Щодо додаткової відпустки тривалістю 14 днів за 2021 рік зазначено наступне.

У рішенні суду, що оскаржується, не визначено, про яку саме додаткову відпустку йде мова, та підстави надання такої відпустки позивачу.

З контексту позовної заяви можна зробити висновок, що мова йде про додаткову відпустку для учасників бойових дій, що надається відповідно до п.12 ч.1 чт. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Виходячи з положень вказаного закону, право на додаткову відпустку тривалістю 14 днів отримує особа, що має статус учасника бойових дій. Однак в матеріалах справи відсутній документ (наприклад, посвідчення учасника бойових дій), який би доводив, що у 2021 році позивач мав статус учасника бойових дій.

Між тим, саме з наявністю такого статусу (підтвердженого відповідними документами) Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пов`язує право такої особи на відповідні пільги. За даними військової частини НОМЕР_1 , у 2021 році Позивач не мав статусу учасника бойових дій у 2021 році.

Позивачем до позову долучено лише посвідчення ветерана війни, видане 08.02.2024 року. Доказів отримання статусу учасника бойових дій у 2021 році позивачем до позову не додано, відповідно, у 2021 році позивач не мав права на додаткову відпустку тривалістю 14 днів.

Таким чином, при вирішення цих позовних вимог судом допущено порушення норм матеріального права, а саме не застосовано положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Щодо нарахування компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди зазначено наступне.

Виплата додаткової винагороди (та її розмір), встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, не має постійного характеру та залежить від деяких факторів, зокрема:

- наявності/відсутності/продовження в Україні правового режиму воєнного стану. - розмір винагороди (30 т. грн., 50 т.грн., 70 т.грн., 100 т.грн.) не є сталою величиною та визначається в залежності від того, чи беруть військовослужбовці безпосередню участь в бойових діях та тривалості такої участі.

- виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно ч.6 розділу ХХХІ Порядку Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з:

- посадового окладу,

- окладу за військовим званням,

- надбавки за вислугу років

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Наведеним пунктом Порядку не передбачено врахування при розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки додаткових одноразових видів грошового забезпечення. Додаткова винагорода, передбачена п.1.1 Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення та не підлягає включенню до розрахунку грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Щодо позовних вимог про непроведення виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань зазначено наступне.

Відповідно до довідки від 30.04.2024 № 525 позивачу нараховано та виплачено: - грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11630,85 грн, за 2023 рік - у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік - у розмірі 23789,40 грн; - грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі 740 грн., за 2022 рік - у розмірі 6884,73 грн. (див. п.2 Апеляційної скарги).

Щодо нарахування та виплати грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки зазначено наступне.

Відповідно до п.9 розділу 14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Таким чином, підставою виплати такої грошової допомоги є потребу військовослужбовця у вирішенні конкретних соціально-побутових питань, та відповідний рапорт, поданий безпосередньому командиру.

У 2023 та 2024 роках позивач із рапортом про надання йому грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань не звертався, відповідно, підстави для нарахування та виплати такої допомоги у військової частини НОМЕР_1 відсутні.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений з військової служби, право на отримання такої допомоги в нього відсутнє. Згідно положень Інструкції № 260 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Тобто, у розумінні Інструкції № 260 матеріальна допомога вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, розмір якої визначається з місячного грошового забезпечення, до складу якого не включається щомісячна додаткова грошова винагорода. Таким чином, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, при їх задоволенні суд припустився порушення норм матеріального права, а саме не застосував положення Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період: з 21.12.1994 по 31.05.1996, з 29.01.2015 по 19.10.2019, з 08.11.2019 по 07.11.2020, з 22.04.2021 по 11.01.2024 року.

Пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.11.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відповідно до наказу № 12 від 11.01.2024 та довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 22.04.2021 по 11.01.2024 від 30.04.2024 № 525, позивачу при звільненні нарахована та виплачена одноразову допомогу при звільненні в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки служби.

Таким чином, ця позовна вимога задоволенню не підлягає, рішення суду у цій частині не відповідає положенням Закону України від 20.11.1991 №2011- XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки.

Відповідно до довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 22.04.2021 по 11.01.2024 від 30.04.2024 № 525 позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн., за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн.

Відповідно до п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 2023 рік зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно, нарахування індексації грошового забезпечення Позивача у 2023 році не відбувалось.

У 2024 році позивач пропрацював 11 днів, відповідно, відсутні підстави для нарахування індексації грошового забезпечення.

Таким чином, висновки суду щодо обов`язку військової частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки не відповідають положенням Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та фактичним обставинам справи, та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для витребування додаткових доказів.

Апелянт посилається на те, що усі складові грошового забезпечення за період з 22.04.2021 по 11.01.2024, зазначені у довідці від 30.04.2024 року № 525, не тільки нараховані, а й виплачені.

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази в підтвердження цих виплати позивачу.

Також, апелянт зазначає, що це ж стосується нарахованих та сплачених сум індексації грошового забезпечення за 2021-2022 роки, грошової допомоги на оздоровлення за весь період служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 та 2022 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки служби.

Щодо позовних вимог про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та зобов`язання виплатити нараховану індексацію грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн, за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн, нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2023 та 2024 роки.

Апелянт зазначив. що відповідно до довідки від 30.04.2024 № 525 позивачу нараховано та виплачено: грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік у розмірі 11630,85 грн, за 2023 рік - у розмірі 15299,40 грн, за 2024 рік - у розмірі 23789,40 грн; грошову допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік у розмірі 740 грн., за 2022 рік - у розмірі 6884,73 грн. та нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за 2021 рік у розмірі 4398,79 грн., за 2022 рік у розмірі 12317,49 грн.

На підтвердження наведеного військова частина НОМЕР_1 надала копії карток особового рахунку позивача за 2021-2024 роки, за змістом яких, на думку апелянта, підтверджено нарахування та виплата усіх складових грошового забезпечення позивача.

Апеляційний суд зазначає, що з наданих апелянтом копій карток особового рахунку позивача за 2021-2024 роки не вбачається виплати та отримання відповідних сум грошового забезпечення позивачу у спірний період, оскільки такими доказами є, зокрема, платіжні доручення, платіжні відомості, виписки з карткового рахунку тощо.

У зв`язку з чим апеляційний суд дійшов висновку про необхідність витребування у відповідача доказів щодо виплати позивачу:

- усіх складових грошового забезпечення за період з 22.04.2021 по 11.01.2024, зазначених у довідці від 30.04.2024 року № 525;

- індексації грошового забезпечення за 2021-2022 роки, грошової допомоги на оздоровлення за весь період служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 та 2022 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки служби.

Щодо позовних вимог про компенсацію вартості неотриманого речового майна.

Апелянт зазначив, що за час військової служби та при звільненні з військової служби згідно вимог Порядку № 178 позивачем відповідного рапорту або заяви про отримання компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби не подано, відповідно, у військової частини відсутні підстави для видання довідки про вартість неотриманого майна, нарахування та виплати відповідної конфіскації.

Суд зазначає, що в матеріалах, доданих до позовної заяви, міститься копія заяви ОСОБА_1 про виплату компенсації за неотримане речове майно, датована 13.06.2024. Однак вказана копія заяви не містить відміток на підтвердження її направлення до військової частини НОМЕР_1 .

Також до позовної заяви не додано жодного документального підтвердження направлення вказаної заяви до військової частини будь-яким шляхом.

Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до тверджень позивача (викладені у позовній заяві) «Позивач 13.06.2024 р. направив до Військової частини НОМЕР_1 заяву про видачу довідки про вартість речового майна та компенсацію вартості за неотримане речове майно, а також заяву про виплату компенсації вартості недоотриманого речового майна та заяву про проведення індексації заробітної плати (дод. 19 та 20).

Ці заяви були направлені супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2024 р. № 1383/1492 на адресу Військової частини НОМЕР_1 (засобами СЕДО) (дод. 21).». При цьому, у супровідному листі ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.06.2024 р. № 1383/1492 на адресу Військової частини НОМЕР_1 зазначено про направлення до військової частини НОМЕР_1 «довідки про безпосередню участь на сержанта ОСОБА_1 для приведення у відповідність демографічних даних», більше ні про які звернення у супровідному листі не вказується.

Військова частина НОМЕР_1 стверджує, що позивач рапорт про виплату компенсації за недоотримане майно при звільненні з військової служби не подавав, заява позивача про виплату компенсації за неотримане речове майно до військової частини НОМЕР_1 не відправлялась та не надходила, докази іншого в матеріалах справи відсутні. Виходячи з цього, підстави для виплати відповідачу компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби відсутні, а позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування та виплати грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки апелянт зазначив, що у 2023 та 2024 роках позивач із рапортом про надання йому грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань не звертався, відповідно, підстави для нарахування та виплати такої допомоги у військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Щодо додаткової відпустки тривалістю 14 днів за 2021 рік.

Апелянт посилався, що з тексту позовної заяви можна зробити висновок, що мова йде про додаткову відпустку для учасників бойових дій, що надається відповідно до п.12 ч.1 чт. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Виходячи з положень вказаного закону, право на додаткову відпустку тривалістю 14 днів отримує особа, що має статус учасника бойових дій. Однак в матеріалах справи відсутній документ (наприклад, посвідчення учасника бойових дій), який би доводив, що у 2021 році позивач мав статус учасника бойових дій.

Між тим, саме з наявністю такого статусу (підтвердженого відповідними документами) Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пов`язує право такої особи на відповідні пільги. За даними військової частини НОМЕР_1 у 2021 році позивач не мав статусу учасника бойових дій у 2021 році.

Позивачем до позову долучено лише посвідчення ветерана війни, видане 08.02.2024 року. Доказів отримання статусу учасника бойових дій у 2021 році позивачем до позову не додано.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні письмові докази в підтвердження наявності у позивача статусу учасника бойових дій у 2021 році.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про витребування доказів у позивача, його представника надіслання на адресу Військової частини НОМЕР_1 рапортів (заяв) про:

- отримання компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби;

- виплату грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки;

- письмові докази в підтвердження наявності у позивача статусу учасника бойових дій у 2021 році.

За ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. 2 ст. 223 КАС України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання в порядку, визначеному цим Кодексом (ч. 3 ст. 223 КАС України).

У зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX затверджено Указ Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб до 7 лютого 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, необхідно відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України продовжити строк розгляду справи.

Керуючись ст. ч. 2, ч. 3 ст. 223, ст. ст. 243, 250, 311, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відкласти розгляд справи № 200/4268/24 за позовом Кіптіли Марини Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - до 20.01.2025 року в письмовому провадженні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати суду до 14.01.2025 року письмові докази щодо виплати позивачу:

- усіх складових грошового забезпечення за період з 22.04.2021 по 11.01.2024, зазначених у довідці від 30.04.2024 року № 525;

- індексації грошового забезпечення за 2021-2022 роки, грошової допомоги на оздоровлення за весь період служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2021 та 2022 роках, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 2 (два) повних календарних роки служби.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_1 надати суду до 14.01.2025 року письмові докази надіслання на адресу Військової частини НОМЕР_1 рапортів (заяв) про:

- отримання компенсації за неотримання речового майна при звільненні з військової служби;

- виплату грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки;

- письмові докази в підтвердження наявності у позивача статусу учасника бойових дій у 2021 році.

Продовжити строк розгляду справи.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв