Справа № 335/11570/24
Суддя: Алєксєєнко А. Б.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Алєксєєнка А.Б., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Писаренка С.Ю., звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з вищевказаним позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 3258849 від 13.10.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором 2 взводу 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшим лейтенантом поліції Алексєєнком Іваном Олександровичем щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 255,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено про те, що 13 жовтня 2024 року приблизно о 21 год. 50 хв. позивач здійснював перехід проїзної частини на регульованому перехресті пр.Соборного та вул.Дніпровської за місцем знаходження будинку по вулиці Олександрівська, буд.68 у м. Запоріжжі. Після чого до позивача підійшли співробітники поліції, які повідомили, що він порушив Правила дорожнього руху (а саме, пункт 4.9. ПДР), переходячи дорогу на заборонений червоний сигнал світлофору, у зв`язку з чим щодо нього буде складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону.

Зазначає, що дорогу переходив на зелений сигнал світлофору, а заборонений сигнал світлофору увімкнувся тільки коли він завершував перехід другої половини дороги, відтак повістю дотримався всіх вимог Правил дорожнього руху.

Також зазначив, що що під час розгляду справи позивачем заявлялось усне клопотання про надання йому на огляд доказів його правопорушення на що йому було безпідставно відмовлено, чим грубо порушені його процесуальні права на ознайомлення з зібраними доказами. Зауважує, що порушення процесуальних прав позивача, зокрема, передбачених ст.268 КУпАП є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

За вказаних умов, вважає, що постанова відносно позивача винесена із невідповідністю норм матеріального права та грубим порушенням вимог процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

22.10.2024 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

30 жовтня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою судді від 04 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268272, 286 КАС України, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін, надано учасникам справи строк для надання заяв по суті справи та роз`яснено наслідки їх неподання.

11 листопада 2024 року до суду від представника відповідача Управління патрульної поліції в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено про те, що під час несення служби інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено громадянина ОСОБА_1 , який перейшов проїзну частину на заборонений «червоний» сигнал світлофора, чим порушив вимогу п.4.9 та 8.7.7 Правил дорожнього руху.

В ході розгляду справи позивачу було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності згідно ст.63 Конституції України та ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи у зв`язку із залученням правової допомоги не заявляв, що підтверджується відеозаписом.

Зауважує, що доводи позивача стосовно того, що він завершував перехід другої половини дороги, який розпочав на дозвільний сигнал світлофора і вже не мав можливості повертатися назад на середину дороги для пропуску автомібілів повністю спростовується відеозаписом з автомобільного реєстратора.

Також у відзові на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат на правовоу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., посилаючись на завищений розмір та неспівмірність заявленого до стягнення розміру витрат категорії даної справи та обсягу наданих адвокатом послуг.

До відзиву представником відповідача додано диск з відеофіксацію обставини вчинення адміністративного правопорушення та процедури розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до настуного висновку.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказані критерії одночасно є вимогами для суб`єктів владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3258849 від 13.10.2024 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч.1 ст.127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

За змістом вказаної постанови вбачається, що 13.10.2024 о 21 год. 51 хв. у м.Запоріжжя, пр.Соборний, 68, пішохід перейшов проїзну частину дороги, а саме регульоване перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п.4.9 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.127 КУпАП.

У відповідності до положення ч.1 ст.127 КУпАП адміністративна відповідальність настає за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 4.9 Правил дорожнього руху визначено, що у місцях, де рух регулюється, пішоходи повинні керуватися сигналами регулювальника або світлофора.

У таких місцях пішоходи, які не встигли закінчити перехід проїзної частини дороги одного напрямку, повинні перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у разі їх відсутності - на середині проїзної частини і можуть продовжити перехід лише тоді, коли це буде дозволено відповідним сигналом світлофора чи регулювальника та переконаються в безпеці подальшого руху.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. (ч. 2 ст. 77 КАС України)

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззапереченим доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні ним п.п. 4.9 ПДР України, відповідачем до відзову на адміністративний позов додано відеозаписи з автомобільного реєстора та нагрудної камери поліцейського.

При цьому дослідивши дані докази судом встановлено, що на відеозаписі на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення міститься фрагмент перетину проїздної частини позивачем. Проте, досліджений відеозапис не містить даних щодо його початку руху. Такж з відеозапису неможливо встановити на якій смузі руху перебував позивач в момент загорання червоного світла світлофору.

Щодо доводів позивача проте, що його не було ознайомлено з доказами інкриміноваоного йому адміністративного правопорушення суд зазначає про те, що дані доводи є необгрунтованими, оскілки спростовуються відеозаписом долученим до відзиву.

В сенсі викладених обставин дані докази не можуть бути визнані судом належними та достовірними в розумінні положень ст.ст. 73, 76 КАС України та не доводять порушення ОСОБА_1 саме п.4.9 ПДР України.

Будь-яких інших належних, допустимих і достовірних доказів відповідачем не надано і посилань на їх наявність не наведено.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог пунктів 1-3 ч.1 ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП, передбачено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийнятої ним постанови та порушення позивачем вимог ПДР України, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3258849 від 13.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 127 КУпАП підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст. ст. 247, 288, 293 КУпАП, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 9, ч. 3 ст. 286 КАС України, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід закрити.

Щодо вимоги позивача про визнання оскаржуваної постанови протиправною, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС УКраїни, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Можливість визнання при цьому дій та рішення суб`єкта владних повноважень протиправними, законодавець не встановлює, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Розглянувши питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру понесених судових витрат представником позивача надано суду: Договір про надання правничої допомоги від 15.10.2024 року укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Сергія Писаренка» в особі його керуючого Писаренка С.Ю.; ордер на надання правничої допомоги Серія АР №1199781 від 19.10.2024; Акт здачі-прийняття наданих послуг №1 до Договору про надання правничої допомоги від 15.10.2024, згідно якого АБ «Сергія Писаренка» надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви вартістю 3 000,00 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг) від 19.10.2024 згідно якого адвокатом позичаву надано послугу з підготовки позовної заяви, що включпє в себе ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції, складання позовної заяви та підготовки всіх необхідних додатків до позову вартість послуги склала 3 000 грн.; рахунок на оплату №1 від 19/10/2024 відповідно до якого за надання правничої допомоги згідно Договору від 15.10.2024 та Актом №1 підлягає сплаті 3 000 грн.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки заявлені останнім витрати є неспівмірними із складністю справи та, ціною позову, а також відсутні докази підтвердження реально понесених позивачем витрат.

Вирішуючи дане питання, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі«East/WestAlliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі«Баришевський проти України`зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 178/1522/18.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично представником позивача складено: позовну заяву; в судових засідання представник позивача участі не брав, оскільки розгляд справи проводився без виклику сторін), суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн.

На переконання суду така сума витрат направову допомогу відповідає співмірності категорії складності справи, витраченому представником позивача часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та значенню справи.

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судових витрат зі сплати судового збору розміром 605,60 грн., сплачена позивачем, та понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, тобто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-79, 90, 139, 242-246, 255, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА №3258849 від 13.10.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.127 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його складання до Третього адміністративного апеляційного суду (49005, м.Дніпро, вул.Василя Жуковського, 23).

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживанн: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції (Код , адреса: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.96).

Повне рішення складено 18 грудня 2024 року.

Суддя: А.Б.Алєксєєнко