Справа № 620/1948/24
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Чернігів Справа № 620/1948/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо не врахування додаткових 5% основного відсоткового розміру пенсії, які пов`язані зі звільненням з військової служби за станом здоров`я та не перерахування і не виплати ОСОБА_1 пенсії у її відсотковому розмірі 82% від відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області здійснити з 01.02.2024 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням додаткових 5% грошового забезпечення, як звільненого з військової служби за станом здоров`я, у відсотковому її розмірі 82% грошового забезпечення, з усіх видів грошового забезпечення та без обмеження пенсії максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має право на призначення пенсії у розмірі 82% від відповідних сум грошового забезпечення, оскільки був звільнений з військової служби за станом здоров`я.

В наданому до суду відзиві, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивача звільнено у запас з лав Збройних Сил України у (за станом здоров`я) та виключено із списків особового складу з 11.09.1993. На момент призначення пенсії позивачу (01.08.2008) пункт «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» діяв в редакції, за змістом якої пенсії за вислугу років військовослужбовцям призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 відсотків, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення. За кожний рік вислуги понад 20 років - з проценти відповідних сум грошового забезпечення. Розмір 55 відсотків грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я. Позивачу, який звільнений в запас, встановлено пенсію у розмірі 50% відповідних сум грошового забезпечення та додатково за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідних сум грошового забезпечення. Тому пенсія позивача становила 77% грошового забезпечення, а саме - 50% сум грошового забезпечення плюс 27% за 9 років вислуги понад 20 років. Вказує на відсутність підстав, для призначення позивачу пенсії у розмірі 82% грошового забезпечення, оскільки з врахуванням вислуги років позивача (28 років 08 місяців 09 днів) розмір пенсії, виходячи з 77% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров`я.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у період з 01.08.1975 по 11.09.1993.

Згідно копії свідоцтва про хворобу № 306-Д/122 від 22.04.1993, виданого військово-лікарською комісією, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним другого рівня у військовий час. Захворювання ОСОБА_1 визнано отриманим у пріод проходження військової служби (а.с. 16).

Наказом Міністерства оборони Укоаїни від 12.08.1993 № 01557 ОСОБА_1 звільнений у запас відповідно до підпункту «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 № 174/93, за станом здоров`я (а.с. 17).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.09.1993 № 175 ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів продовольчого забезпечення з 11.09.1993 (а.с. 18).

Відповідно до копії протоколу призначення пенсії по пенсійній справі (Міноборони) від 21.08.2008 позивачу була призначена пенсія з 01.08.2008 за вислугу років, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у розмірі 77% від суми грошового забезпечення (вислуга років - 29) (а.с. 19).

Позивач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не вірно призначено йому пенсію у розмірі 77% грошового забезпечення звернуся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначені в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

За приписами пункту «а» частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-XII (в редакції на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункту «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Судом встановлено, що наказом Міністерства оборони від 12.08.1993 № 01557 позивача було звільнено у запас відповідно до підпункту «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 № 174/93, за станом здоров`я.

Згідно пункту 64 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 № 174/93 (далі - Положення № 174/93, чинного на момент звільнення позивача зі служби) звільнення осіб офіцерського складу з військової служби здійснюється:

а) в запас, якщо вони не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час;

б) у відставку, якщо вони досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

Порядок представлення осіб офіцерського складу до звільнення з військової служби визначається Міністром оборони України.

Отже, законодавством було передбачено два види звільнення осіб офіцерського складу зі служби: у запас та у відставку.

За змістом підпункту «в» пункту 65 Положення № 174/93 офіцери можуть бути звільнені з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.

Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

За встанволеними обставинами, ОСОБА_1 звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу.

Враховуючи положення пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-XII (чинної на час призначення позивачу пенсії), суд приходить до висновку, що позивачу, який звільнений в запас з вислугою 29 років, вірно встановлено пенсію у розмірі 77% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки розмір 55% грошового забезпечення при обрахуванні пенсії застосовується для осіб, які звільнені у відставку за віком або за станом здоров`я.

Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 05.02.2021 у справі № 1.380.2019.000262, від 11.03.2021 у справі № 1.380.2019.002722, від 13.04.2022 у справі № 0540/6069/18-а.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач правомірно, за наявності підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, відмовив позивачу у перерахунку пенсії, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.12.2024.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ