Справа № 742/3706/24
Суддя: ФЕТІСОВА Н. В.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/54/24
Єдиний унікальний № 742/3706/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2024 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Фетісової Н.В., за участю секретарів судових засідань Шептун В.В., Сороки Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2355788 від 10 червня 2024 року,
Представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2355788 від 10 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10 червня 2024 року поліцейський ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2355788, якою позивача притягнув до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та застосував стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. При цьому поліцейський вручив лише відривну частину постанови. Згідно даної постанови 10 червня 2024 року о 01 год. 38 хв. в м.Прилуки Чернігівської області по вул.Вокзальна, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом не маючи при цьому права керувати ним, чим порушила вимоги п.п.2.1 а) ПДР та скоїла правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП. З даною постановою позивач категорично не згодна, вважає її протиправною, оскільки зазначеного порушення Правил дорожнього руху України вона не вчиняла, у зазначений час та місці не здійснювала керування транспортним засобом, тому у її діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим її до адміністративної відповідальності притягнуто безпідставно. Позивач стверджує, що 10 червня 2024 року ні о 01 год. 38 хв. ні в інший час в м.Прилуки по вул.Вокзальній не керувала автомобілем. О 01 год. 38 хв. не перебувала в автомобілі. До цього, приблизно о 00 год. 00 год. 20 хв. лише перебувала в салоні автомобіля Mazda разом із своїм знайомим ОСОБА_2 (власник автомобіля) та ОСОБА_3 . При цьому в цей час вказаний автомобіль був припаркований по вул.Вокзальній та не рухався як безпосередньо перед приїздом патрульного автомобіля працівників поліції так і на момент його приїзду. Доказів вчинення саме позивачем правопорушення поліцейський їй не надав та необґрунтовано виніс оскаржувану постанову. При цьому, ним не здійснювався розгляд справи в порядку, визначеному ст.279 КУпАП. Позивачу не були роз`яснені її права, не забезпечена можливість заявляти клопотання, жодні докази не досліджувались та не долучались до постанови. Без розгляду справи було одразу винесено постанову. Також винесена постанова за змістом не відповідає вимогам ст..283 КУпАП щодо необхідності зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. Оскільки винесена постанова за відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення, а саме доказів керування позивачем автомобілем, оскільки поліцейський авто не зупиняв, а лише під`їхав до припаркованого авто, тому позивачем і подано до суду позов про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі та стягнення судових витрат по справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання по даній справі, яке відкладено до 17 грудня 2024 року.
В судових засіданнях позивач та її представник поданий позов підтримали, просили суд його задовольнити. Крім того, представник позивача адвокат Денисенко С.В. вказав, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження факту керування позивачем транспортним засобом. При цьому постановою Прилуцького міськрайонного суду від 09 липня 2024 року провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а саме відсутні докази керування транспортним засобом. Крім того, ОСОБА_1 не були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.286 КУпАП. При складенні постанови поліцейським грубо порушені вимоги ст..ст.268, 279, 283 КупАП.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала показання, що 10 червня 2024 року дійсно перебувала в салоні авто з ОСОБА_4 та їх знайомим ОСОБА_5 , власником авто. Проте на авто ніхто не їхав. Сиділи, слухали музику, виходили курити. Потім до них під`їхали працівники поліції. З приводу складення матеріалів відносно ОСОБА_1 , в тому числі за ч.2 ст.126 КУпАП їй нічого не відомо. Бачила, що працівники поліції оформлювали якісь документи, що саме їй не відомо.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Згідно письмового відзиву, просили розгляд справи проводити без їх участі посилаючись на обставини, викладені у відзиві.
Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву, заявлені позовні вимоги не визнають та вважають їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. Вказують, що 10 червня 2024 року близько 01 год. 38 хв. в м.Прилуки по вул.Вокзальній ОСОБА_1 керувала транспортним засобом не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушила п.п. а п.2.1 ПДР України. Факт вчинення правопорушення зафіксовано нагрудною боді-камерою поліцейського (4 відеозаписи). На відеозаписі зафіксовано, як позивач озвучує, що права ніколи не отримувала і проїхала на автомобілі 2 метри. Під час патрулювання нарядом ГРПП був помічений автомобіль, який створював аварійну обстановку на дорозі, поліцейським прийнято рішення про зупинку даного автомобіля. Перевіривши документи на право керування авто було встановлено, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії «В». Дану інформацію було перевірено з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України». Відповідно до отриманої інформації позивача було повідомлено про розгляд адміністративної справи та поліцейським винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП. Беручи до уваги той факт, що позивач керувала транспортним засобом без необхідних навичків керування та практичного досвіду, позивач своїми діями створювала загрозу життю та здоров`ю учасникам дорожнього руху.
Крім того, подали клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що позивачем не надано докази понесення витрат на професійну правничу допомогу саме в розмірі 7000 грн.
Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, переглянувши надані відповідачем відеозаписи, суд прийшов до наступного переконання.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з п. 8 ч.1 ст. 23 Закону "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).
Відповідно до п. 2.1 а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, - посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно з ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення на транспорті, про порушення правил користування засобами транспорту та правил дорожнього руху, передбачені частиною четвертою ст. 126 КУпАП.
Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, в т.ч. передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.
Відповідно до ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до положень п. 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 2 ст.126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення, крім даних, визначених частиною другою статті 283 КУпАП, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення правопорушення. При цьому, не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, для вирішення питання про наявність (відсутність) адміністративного правопорушення необхідно по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Постанови серії ЕНА №2355788 від 10.06.2024, 10 червня 2024 року о 01 год. 38 хв. в м.Прилуки Чернігівської області по вул.Вокзальна, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керувала транспортним засобом не маючи при цьому права керувати таким транспортним засобом, чим порушила вимоги п.п.2.1 а) ПДР та скоїла правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

При цьому судом встановлено, що Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 09.07.2024 у провадженні №3/742/1781/24 (єдиний унікальний №742/3711/24), провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП України закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 23.07.2024.

Згідно мотивувальної частини постанови вбачається, що оцінюючи докази в сукупності, не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом та була зупинена працівниками поліції і відмовилася від проходження огляду на стан сп`яніння або перебувала у стані сп`яніння, а з протоколу та відеозапису суд достовірно не встановив факт керування для доведення винуватості ОСОБА_1 , суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях гр. ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами відносно ОСОБА_1 10 червня 2024 року поліцейськими складений протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Проте, при переглядів відео файлів, наданих відповідачем, встановлено, що 10 червня 2024 року близько 00:21 працівниками поліції за допомогою проблискових маячків було зупинено транспортний засіб Mazda. За кермом авто на водійському сидінні перебувала ОСОБА_1 . На запитання поліцейського чи має вона водійське посвідчення, ОСОБА_1 відповіла, що посвідчення водія не має, лише навчається. При цьому, зазначила, що «проїхала лише 2 метра». Поліцейським при спілкування з ОСОБА_1 було виявлено явний запах алкоголю, та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 підтвердила, що вживала ОСОБА_6 . Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального засобу та в лікарні, відмовилась. ОСОБА_1 працівниками поліції було роз`яснено наслідки, а саме складення Постанови за ч.2 ст.126 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, авто має включений двигун, не припаркований, а перебуває на проїзній частині. На водійськму сидінні перебуває ОСОБА_1 , яка при спілкуванні з поліцейськими не заперечувала факту керування автомобілем за відсутності посвідчення водія. Навпаки підтвердила, що лише «проїхала 2 м».

За результатами розгляду справи на ОСОБА_1 було складено постанову за ч.2 ст.126 КУпАП.

Отже з урахуванням викладеного суд вважає що, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, є доведеним, а тому притягнення її до адміністративної відповідальності вважається законним.

Водночас закриття провадження Постановою Прилуцького міськрайонного суду від 09.07.2024 у провадженні №3/742/1781/24 (єдиний унікальний №742/3711/24) у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення, не спростовують зазначених висновків суду.

Також слід звернути увагу, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Між тим, передбачене частиною першою статті 72 КАС України та частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Щодо доводів представника позивача про недотримання інспектором поліції процедури розгляду справи, то суд зазначає наступне.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення та під час складання постанови, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку. В даному випадку позивач скористалася правом подання адміністративного позову, відповідно повинна довести ті обставини на яких гуртуються її вимоги.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем ч.2 ст. 126 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає, що вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення є необгрунтованими.

Таким чином, з огляду на викладене, оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Враховуючи викладене, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП.

Оцінюючи інші доводи позову, суд зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, правові підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.2, 77, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2355788 від 10 червня 2024 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА