Справа № 390/2265/24
Суддя: Квітка О. О.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/2265/24
Провадження № 2-а/390/27/24

"05" грудня 2024 р.

Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Квітки О.О.,

при секретарі - Шульзі А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом і просить: визнати протиправною та скасувати постанову № 9/16200 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП від 01 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень) 00 коп.

Позов обґрунтовує тим, що відповідачем відносно позивача безпідставно винесено оскаржувану постанову за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, і призначено стягнення у виді штрафу. Позивач не погоджується з постановою, оскільки викладені в ній події не відповідають фактичним і дійсним обставинам справи, постанова є необґрунтованою. У діях позивача відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. Так, позивач 24 березня 2019 року досяг 17 років - віку постановки на військовий облік призовників і 31 січня 2019 року став на військовий облік призовників в ІНФОРМАЦІЯ_4 . Протоколом № 8 від 29.03.2019 позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний. Отже, відповідно до ст. 18, п. 2 ч. 1 ст. 37, п. 1 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII від 25.03.1992) позивач підлягав зняттю з військового обліку призовників та постановці на військовий облік військовозобов`язаних. Але такий обов`язок ч. 9 ст. 14 Закон № 2232-XII від 25.03.1992 покладений на районні (міські) комісії з питань приписки. Законодавство України в квітні 2019 року і надалі не містило ні обов`язку позивача особисто прибути без виклику (повістки) до ІНФОРМАЦІЯ_5 для поставки на ВО військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу, ні строків його виконання (у зв`язку з відсутністю самого обов`язку). Жоден виклик про необхідність особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 ) з метою постановки на військовий облік військовозобов`язаних та отримання військово-облікового документу позивачу не надходив ні від відповідача, ні через орган місцевого самоврядування Соколівську сільську раду Кіровоградського району Кіровоградської області, а тому позивачем не допущено порушень правил військового обліку, відповідальність за які передбачена ст. 210 КУпАП. Крім того, відповідач в постанові зазначив початковим моментом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, розмитий період квітень 2019 року (без зазначення конкретної дати). Проте станом на квітень 2019 року стаття 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення взагалі не містила частини 3. Стаття 210 КУпАП викладена в новій редакції, до якої включена частина 3, за якою позивач притягнутий до відповідальності, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року № 3696-IX, який набрав чинності лише 19 травня 2024 року. Таким чином, якби навіть позивач і вчинив триваюче правопорушення правил військового обліку (вчинення такого правопорушення позивач не визнає), яке розпочалось ще в березні 2019 року, він не може бути притягнутий до відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП в зв`язку з відсутністю в законодавстві України на початковий момент правопорушення такої правової норми. Можливість початку правопорушення за ч. 1 ст. 210 КУпАП, а закінчення правопорушення та, відповідно, притягнення правопорушника до відповідальності уже за ч. 3 ст. 210 КУпАП суперечить чинному законодавству та теорії адміністративного права. Відповідач діяв не на підставі закону, а тому постанова є незаконною та має бути скасованою, провадження закритим.

Представник позивача адвокат Кіріченко Т.А. в поданій до суду заяві просила справу розглядати без участі сторони позивача та зазначила, що правова позиція позивача детально виписана в позовній заяві, вимоги якої позивач підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта,що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Судом встановлено, що 01.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №9/16200 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, згідно з якої ОСОБА_1 з квітня 2019 року не став на облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_6 і відповідно не отримав військово- обліковий документ, який є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, чим порушив ст. 1, 37 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, а тому постановлено притягнути до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Копію постанови отримано правопорушником 01.10.2024.

01.10.2024 ОСОБА_1 отримав військово-обліковий документ № НОМЕР_1 .

Відповідно до посвідчення про приписку до призовної дільниці ОСОБА_1 31 січня 2019 року став на військовий облік призовників в ІНФОРМАЦІЯ_4 та протоколом № 8 від 29.03.2019 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний.

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ч.1 ст.210 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління.

Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил.

Суб`єктом правопорушення може бути лише призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

За змістом оскаржуваної постанови позивач порушив правила військового обліку, передбачені ст.1, 37 Закону №2232-XII.

Так, статтею 1 Закон № 2232-XII від 25.03.1992 (в редакції від 01.01.2019, чинній на дату постановки позивача на військовий облік), зокрема частинами 3, 9, 10 цієї статті, зокрема, передбачено наступне: військовий обов`язок включає: приписку до призовних дільниць; дотримання правил військового обліку. Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

За статтею 37 Закону № 2232-XII від 25.03.1992 (в редакції від 01.01.2019, чинній на дату постановки позивача на військовий облік), зокрема частинами 1, 3, 5 цієї статті передбачено наступне: Взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу. Призовники та військовозобов`язані після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку. Зняттю з військового обліку призовників та військовозобов`язаних у військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України: з військового обліку призовників: які взяті згідно з рішеннями комісії з питань приписки або призовної комісії на облік військовозобов`язаних (п.1 ч. 5 цієї статті).

Стаття 14 Закон № 2232-XII від 25.03.1992 передбачає, що приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей (ч. 1 статті 14). Для проведення приписки громадян України у районах (містах) утворюються призовні дільниці (ч. 2 статті 14). До призовних дільниць щороку протягом січня - березня приписуються допризовники, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться районними (міськими) військовими комісаріатами за місцем проживання (ч. 3 статті 14). Для приписки до призовної дільниці громадяни України зобов`язані особисто прибути до районного (міського) військового комісаріату в строк, зазначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України (ч. 6 статті 14).

Для проведення приписки громадян України до призовних дільниць у районних (міських) військових комісаріатах утворюються комісії з питань приписки у такому складі: голова комісії - районний (міський) військовий комісар; члени комісії: представник районного (міського) органу управління освітою; представник уповноваженого підрозділу органу Національної поліції, який проводить роботу з неповнолітніми; лікар, який організовує роботу медичного персоналу з медичного огляду громадян України, які підлягають приписці; психолог відповідного державного (комунального) закладу, розташованого на території району (міста); секретар комісії (ч. 7 статті 14).

Персональний склад районної (міської) комісії з питань приписки, порядок її проведення затверджуються щороку головою районної державної адміністрації (виконавчого органу міської ради) (ч. 8 статті 14).

Частиною 9 ст. 14 Закону № 2232-XII від 25.03.1992 на районні (міські) комісії з питань приписки серед інших обов`язків покладений наступний: зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час.

Частина 1 статті 15 Закону № 2232-XII від 25.03.1992 визначає, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку (на дату винесення постанови призовний вік знижений до 25 років) і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Відповідно до ст. 18 Закону України Закону № 2232-XII від 25.03.1992 (в редакції від 01.01.2019) від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються серед інших громадяни України, які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час.

За частиною 10 ст. 38 Закону № 2232-XII від 25.03.1992 призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.

Як вбачається з доданого до позовної заяви посвідчення про приписку до призовної дільниці, позивач став на військовий облік призовників в ІНФОРМАЦІЯ_4 31 січня 2019 року.

Із запису за підписом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 в графі «Рішення призовної комісії» посвідчення про приписку до призовної дільниці позивача вбачається, що протоколом № 8 від 29.03.2019 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний.

Отже, відповідно до ст. 18, п. 2 ч. 1 ст. 37, п. 1 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач підлягав зняттю з військового обліку призовників та постановці на військовий облік військовозобов`язаних.

Разом з цим, такий обов`язок частиною 9 ст. 14 Закону № 2232-XII від 25.03.1992 покладений на районні (міські) комісії з питань приписки.

Законодавство України в квітні 2019 року і надалі не містило ні обов`язку позивача особисто прибути без виклику (повістки) до ІНФОРМАЦІЯ_5 для поставки на ВО військовозобов`язаних та отримання військово- облікового документу, ні, відповідно (у зв`язку з відсутністю самого обов`язку) і строків його виконання.

Вищенаведена норма ст. 37 Закону № 2232-XII від 25.03.1992, на порушення якої відповідач послався в постанові, в частині 10 передбачає, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, а також виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

В 2019 році діяли Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі Правила ВО), які є Додатком 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою КМУ від 7 грудня 2016 р. № 921 (в редакції станом на 14.02.2019).

Відповідно до Правил ВО призовники і військовозобов`язані, зокрема, повинні: прибувати за викликом районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; особисто у семиденний строк прибувати до районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) з паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі вибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, у службові відрядження, на навчання, у відпустку чи на лікування (строком понад три місяці за межі України), у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району; особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади; негайно повідомляти районним (міським) військовим комісаріатам (органам СБУ) за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа (п. 1); призовники і військовозобов`язані за порушення встановлених пунктами 1 і 2 цього додатка, а також за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, умисне псування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності, неявку за викликом до районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) без поважних причин, за несвоєчасне повідомлення обліковому органу, де перебувають на військовому обліку, даних про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я (після тривалого лікування хвороби та (або) хвороби, яка спричинила часткову (повну) втрату працездатності), адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади притягуються до адміністративної відповідальності у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення (п.3).

З наведених норм законодавства випливає висновок, що призовники та військовозобов`язані зобов`язані особисто прибути до районного військового комісаріату без виклику на підставі Правил ВО лише для зняття з військового обліку в разі вибуття: в іншу місцевість до нового місця проживання, у службові відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування (строком понад три місяці за межі України), а також у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району.

За наявності перелічених обставин для виконання такого обов`язку призовникам і військовозобов`язаним надається семиденний строк (ч. 3 ст. 37 Закону № 2232-XII від 25.03.1992).

Постановка на військовий облік військовозобов`язаних перебуває у прямому взаємозв`язку зі зняттям з військового обліку призовників, обидві дії відносяться до обов`язків комісії з питань приписки або призовної комісії та здійснюються згідно з рішенням цієї комісії про взяття особи на облік військовозобов`язаних (п. 1 ч. 5 ст. 37, ч. 9 ст. 14 Закону № 2232-XII від 25.03.1992).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач своєчасно став про військовий облік призовників, пройшов військово-лікарську комісію, відповідно виконав всі вимоги законодавства з військового обліку, не вибував у службові відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування (строком понад три місяці за межі України).

Доказів вжиття органом, на який покладення ведення військового обліку військовозобов`язаних, вищевказаних заходів щодо взяття призовника ОСОБА_1 на військовий облік матеріали справи не містять.

Позивач за змістом позовної заяви стверджує, що місце проживання не змінював, його до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (на той час військового комісаріату) не викликали та повістки про виклик він не отримував.

Відповідач доказів виклику ОСОБА_1 для взяття на облік військовозобов`язаних та звернення до органів Національної поліції для розшуку призовника ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем Правил військового обліку. Сама постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, з огляду на те, що матеріали справи не місять доказів виклику ОСОБА_1 для взяття на облік військовозобов`язаних та вини ОСОБА_1 у невзятті його на військовий облік військовозобов`язаних, суд приходить до висновку, що відповідач не довів порушення ОСОБА_1 вимог ст.1, 37 Закону № 2232-XII від 25.03.1992, викладених в оскаржуваній постанові.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який набрав чинності 19.05.2024, внесено зміни до статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за змістом яких статтю 210 доповнено частиною 3, якою встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

Водночас, починаючи з 19.05.2024, встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

З огляду на викладене, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210 КУпАП з квітня 2019 року, оскільки норма ч. 3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024.

За ч.3 ст.286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Позовна вимога про визнання оскаржуваної постанови протиправною задоволенню не підлягає, оскільки не відноситься до переліку судових рішень, які суд може приймати у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ч.3 ст.286 КАС України, та охоплюється вимогою про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.ст.132, 139 КАС України: судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн, що відповідає ст.139 КАС України.

Крім того, представник позивача в позовній заяві повідомляє, що витрати на правничу допомогу складають 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, фіксований розмір витрат указаний в договорі про надання правничої допомоги № 46/2024 від 09.10.2024 року (доданий до позову). Оскільки позивач кошти на час подання позову не сплатив, акт про надання правничої допомоги сторонами договору ще не підписаний, докази на підтвердження надання правничої допомоги будуть надані після пред`явлення позову.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих документів, 09.10.2024 між позивачем та адвокатом Кіріченко Т.А. укладено Договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.1 Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 4.3 Договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 5000 грн не пізніше дати подання позовної заяви до канцелярії суду першої інстанції.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Представником позивача в позові зазначено, що докази на підтвердження надання правничої допомоги будуть надані після пред`явлення позову, проте в подальшому ні позивачем, ні його представником не дотримано вищевказаних вимог закону і не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних витрат. Жодних заяв від сторони позивача щодо подання доказів про розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, не надходило.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не надано належних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу, а тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.245-246, 251, 268, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72-77, 132, 134, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову № 9/16200 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 01 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 605 грн 60 коп.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У порядку п.4 ч.5 ст.246 КАС України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О.Квітка