Справа № 260/329/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/329/24 пров. № А/857/10021/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року, прийняте суддею Маєцькою Н.Д. у місті Ужгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі В/Ч, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2022 по 04 січня 2024 включно; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2022 по 04 січня 2024 включно у розмірі грошового забезпечення за шість місяців.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2022 по 14 березня 2023; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період за 14 вересня 2022 по 14 березня 2023 в розмірі 116376,26 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції зазначив, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд врахував довідку В/Ч НОМЕР_1 № 141/60/147 від 13.03.2024, Порядок №100 та Порядок №260 і прийшов до висновку, що належна до виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2022 по 14.03.2023 у розмірі 116376,26 грн. є співмірна сумі, яка не була виплачена при звільненні 121818,25 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до довідки від 13.03.2024 № 141/60/147, наданої В/Ч НОМЕР_1 (міститься в матеріалах справи), розмір середньої заробітної плати (грошового забезпечення) позивача за один робочий день становить 639,43 гривень.

Поряд із цим варто зазначити, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі № 260/430/23 відповідачем було проведено перерахунок грошового забезпечення позивача, виходячи з розмічу посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017.

Таким чином, місячне грошове забезпечення позивача було перераховане в бік збільшення.

Звертає увагу на те, що проведені судом першої інстанції розрахунки середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні здійснені із застосуванням занижених розмірів грошового забезпечення позивача, без встановлення дійсних обставин справи.

Вказані обставини призвели до протиправного зменшення суми належного позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 13 вересня 2022 № 249 позивача, звільненого наказом командира В/Ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12 вересня 2022 № 184-РС, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 в справі № 260/431/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 , визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вказане рішення набуло законної сили.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 в адміністративній справі № 260/430/23 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 та визнано протиправними дії щодо встановлення з 27 лютого 2022 розміру грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704; зобов`язано здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення за період з 27.02.2022 по 13.09.2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30 серпня 2017, з урахуванням раніше виплачених сум. Вказане рішення набуло законної сили.

На виконання зазначених рішень суду 04 січня 2024 позивачу було виплачено грошове забезпечення за період за період з 27.02.2022 по 13.09.2022 у розмірі 44467,35 грн. та одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 77350,90 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, враховуючи наведену вище норму законодавства, колегія суддів надає оцінку судовому рішенні в частині визначення суми, яка підлягає нарахуванню та виплаті на користь позивача.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

На запит про надання інформації, відповідачем надано до суду довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні повні два календарні місяці перед його виключенням зі списків особового складу В/Ч НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №260/430/23.

Колегія суддів враховує надану довідку та зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується до правовідносин щодо обчислення середньої заробітної плати у визначених ним випадках, зокрема в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л» пункту 1 Порядку №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Таким чином, необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100, залежно від кожного окремого випадку з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Зазначене вище відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.11.2020 у справі №160/2867/19.

Із надано довідки В/Ч НОМЕР_1 № 141/60/582 від 11.11.2024 вбачається, що середньоденне грошове забезпечення становить 837,06 грн.

Відтак, сума, середнього заробітку позивача за шість місяців затримки розрахунку при звільнені, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 837,06 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 182 (кількість днів затримки розрахунку в межах шести місяців) = 152345,16 грн.

Таким чином, враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, однак, помилково врахував довідку В/Ч НОМЕР_1 № 141/60/147 від 13.03.2024, яка була надана без урахування рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №260/430/23.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позов, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до помилкового вирішення позову в частині визначення розміру середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, через що рішення суду в цій частині необхідно змінити. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та, виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 березня 2024 року у справі № 260/329/24 змінити, а саме абзац третій його резолютивної частини викласти в наступній редакції: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період за 14 вересня 2022 року по 14 березня 2023 року в розмірі 152345(сто п`ятдесят дві тисячі триста сорок п`ять) гривень 16 копійок.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар