Справа № 320/22373/23
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 320/22373/23

адміністративне провадження № К/990/46361/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправної бездіяльності, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу заробітної плати у повному обсязі, обчисленої у розмірах, передбачених ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року в сумі 201 568, 35 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати позивачу щорічної премії за 2020 рік у повному обсязі, обчисленої у розмірі, передбаченому частиною другою статті 81 Закону України "Про прокуратуру";

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої частини щорічної премії за 2020 рік в сумі 68 104,80 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування позивачу надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді за увесь час перебування на посаді начальника другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання держаного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України та начальника другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання держаного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора, тобто з 01 січня 2016 року по 18 липня 2022 року та за квітень 2023 року;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача суму недоотриманої заробітної плати за січень 2016 року - липень 2022 року та за квітень 2023 року в сумі 2 227 053, 59 грн;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснювати нарахування заробітної плати позивача з урахуванням набавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді та її виплату у повному обсязі у подальшому;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора провести компенсацію позивачу недоотриманого доходу (заробітної плати за квітень, травень, червень, липень і серпень 2020 року і щорічної премії за 2020 рік, а також недоотриманої заробітної плати у зв`язку із не нарахуванням надбавки за виконання обов`язків на адміністративній посаді) відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" в день виплати заборгованості по премії та заробітній платі за відповідний місяць.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року, ухваленим в порядку загального позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 щорічної премії за 2020 рік у повному обсязі та стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 недоотриманої частини щорічної премії за 2020 рік в сумі 68 104,80 (шістдесят вісім тисяч сто чотири гривні та вісімдесят копійок) грн та ухвалено постанову, якою такі позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік у повному обсязі. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплаченої щорічної премії за результатами проведеного оцінювання якості роботи прокурора Офісу Генерального прокурора за 2020 рік, з урахуванням вказаних у постанові суду висновків та вже виплачених сум, а також з проведенням належних відрахувань згідно положень чинного законодавства. В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року залишено без змін.

02 грудня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, відповідач послався на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначив про необхідність відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 640/21738/22, застосованого судом в оскаржуваній постанові.

Як зазначає скаржник, підставою для відступлення є те, що вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 жовтня 2024 року у справі № 640/21738/22, щодо застосування положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботі прокурорів та преміювання прокурорів», яке затверджено наказом Генерального прокурора від 30 жовтня 2020 року №503 «Про затвердження Тимчасового положення про систему оцінювання якості роботі прокурорів та преміювання прокурорів» (далі - Положення №503), а саме висновку про те, що такого способу обрахунку щорічної одноразової премії як за 9 місяців Положення № 503 не передбачає.

Скаржник вказує, що судом не враховано, що розмір премії прокурора у січні-березні 2020 року був обмежений десятьма відсотками окладу відповідно до тих самих положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким були внесені зміни до Бюджетного кодексу України, зокрема розділ VI «Перехідні положення» доповнено пунктом 26, яким передбачено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Скаржник зазначає, що, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 640/21738/22 суд надав оцінку правомірності обчислення заробітної плати прокурорам у період до прийняття рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020, а саме за період обчислення таких сум у контексті із наданими повноваженнями Кабінету Міністрів України визначати розмір і порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Так, у постанові Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 640/21738/22 від якої, на думку скаржника, слід відступити, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження заробітної плати прокурорів є правомірним, тому, на думку скаржника, розмір премії прокурорів, яка є частиною заробітної плати прокурора, теж підлягає обмеженню.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Так, відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, провадження №11-377апп18).

Отже, скаржник в касаційній скарзі має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує 1) видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи, 2) або ж скаржник має викласти доводи щодо повної відмови від висновку Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого.

Проте скаржник за змістом викладених в касаційній скарзі доводів щодо обґрунтування пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України лише зазначає, по-перше, про свою незгоду з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 14 жовтня 2024 року у справі № 640/21738/22 в частині здійснення обрахунку та виплати щорічної одноразової премії прокурорів у подібних правовідносинах, та, по-друге, викладає міркування, які ґрунтуються лише на власному інтерпретуванні стосовно виплати такої премії з обмеженнями, прирівняючи таке обмеження до обрахунку та виплати заробітної плати прокурорів, яке мало місце до прийняття рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020, що зрештою є не підставою відкриття касаційного провадження в розумінні пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, з огляду на викладене, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, переоцінки встановлених судом обставин та досліджених нимм доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції може бути переглянута судом касаційної інстанції на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправної бездіяльності, стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

2. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяС.А. Уханенко