Справа № 334/9692/24
Суддя: Філіпова І. М.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 17.12.2024
Справа № 334/9692/24
Провадження № 2-а/334/126/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участі секретаря Мандик М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3523205 від 22.11.2024 року та закрите справу про адміністративне правопорушення. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 605,60 грн.

22.11.2024 року інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Ганусом М. В. була складена постанова, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф 340,00 грн.

Позивач вважає, що інспектор при складання постанови допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Згідно постанови позивач здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, саме 6,8 м, чим порушив п. 15.9.е ПДР порушення зупинок ближче 30м від посадкових маршрутних майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Позивач рухався пр. Соборним в напрямку свого дому після завершення робочих зустрічей, знаходячись у тверезому стані та нормальному самопочутті, разом з пасажиром, яка була свідком усіх подій. Під час руху, хвилин через 10 після страту, позивач відчув різке погіршення самопочуття (потемніння в очах), можливо через втому. Позивачем було прийняте рішення зробити термінову вимушену зупинку з дотриманням правил вимушеної зупинки прибрав транспортний засіб з дороги у найближчому можливому для цього місці (узбіччя, крайня права смуга, трохи далі зупинки громадського транспорту) з увімкненням сигналу аварійної сигналізації для обозначення свого транспортного засобу. Найближче дозволене та вільне місце для зупинки знаходилося близько 100 м від фактичного місця зупинки. Під час різкого погіршення стану позивач був вимушений здійснити зупинку в найближчому місці, оскільки зрозумів, що спробу здійснити зупинку (паркування) у відведеного для цього місці далі він не зміг та як наслідок міг спричинити ДТП.

Після зупинки, позивач заглушив двигун для приведення себе у задовільний стан подихав свіжим повітрям, випив води і як тільки відчув покращення сів за кермо для термінового прибирання свого транспортного засобу та продовження маршруту додому (приблизно 2-3 хвилини).

Як тільки позивач завів двигун, до нього під`їхала патрульна машина. Інсперктор повідомив позивача про вчинене за його версією правопорушення, відмовляючись сприймати інформацію про вимушену зупинку. Під час розмови, позивач вимагав у інспектора пояснити термін «вимушена зупинка», проте інспектор цитував інформацію з невідомих сайтів, тобто зазначений інспектор під час розмови був некомпетентним та не зміг ознайомити з чинним ПДР.

Позивач був змушений викликати наряд патрульної поліції як метод захисту, оскільки щодо нього вчинялися неправомірні дії. Дзвінок було здійснено по номеру 102 о 23:47 з описом ситуації. О 23:59 позивачу зателефонували імовірно з чергового патруля та повідомили, що в цій ситуації нічого зробити не можуть, інспектор самостійно приймає рішення, тобто фактично відмовилися від приїзду на місце скоєння правопорушення щодо позивача.

Таким чином, вказаним інспектором була складена оскаржувана постанова, вносити свідчення позивача та термін «вимушена зупинка» поліцейський відмовився. Складання протоколу зайняло приблизно 40 хв., позивач фактично був вимушений продовжувати рух після початку комендантської години, був неодноразово зупинений іншими патрульними за порушення комендантської години.

Позивач стверджує, що здійснюючи вимушену зупинку жодних адміністративних правопорушень не вчиняв, поліцейський ігнорував його пояснення та заперечення, не дослідив стан позивача та всі фактичні обставини, не опитав пасажира, а відразу почав оформлювати матеріали адміністративної справи та складати постанову.

Відповідно до п. 1.10 ПДР вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Відповідно до п. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Відповідно до п. 15.9.е ПДР ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Позивач вказує, що різке погіршення стану виникло під час руху транспортного засобу, тому позивач був змушений негайно вчинити вимушену зупинку у найближчому можливому для цього місці та з дотриманням правил вимушеної зупинки. Вимушена зупинка в забороненому місці не є порушенням закону.

Поліцейський проігнорував пояснення позивача та формально склав постанову. Інспектор не медичний фахівець щоб ігнорувати та заперечувати стан здоров`я позивача. Поліцейський не надав жодних доказів вчинення позивачем правопорушення.

Відповідач порушив процесуальний порядок розгляду справи, оскільки жодного розгляду справи взагалі не було. Відповідач обмежився лише формальним складанням постанови без дотримання встановленої процедури, чим порушив ст. 276, 277, 277-2, 278,0 279, 280, 281 КУпАП.

29.11.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 06.12.2024 року. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву 5 днів з дня вручення даної ухвали.

06.12.2024 року від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. 22.11.2024 року під час несення служби у Запорізькій області, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР. Зупинивши автомобіль під керуванням позивача, представившись згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», було роз`яснення причина звернення, а саме порушення п. 15.9.е ПДР України. В ході розгляду справи, ОСОБА_1 було роз`яснено та дотримано права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Постанова ЕНА№3523205 від 22.11.2024 року винесена з дотриманням ст. 222, 251, 252, 278-280, 283 КУпАП та є законною. Обставини, на які вказує позивач не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.

Дослідивши докази надані на обґрунтування позовних вимог, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення ЕНА№3523205 від 24.11.2024 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно постанови 21.11.2024 року о 23:34:57, пр. Соборний, 196 у м. Запоріжжя водій здійснив зупинку транспортного засобу ближче 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, а саме 6,8м, чим порушив п. 15.9.е ПДР порушення зупинок ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Положеннями ст. 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, в тому числі визначені частиною першою статті 122 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачає ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністрації, правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному закон порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність, адміністративного правопорушення, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач оспорює факт вчинення ним адміністративного правопорушення, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте жодного доказу на обґрунтування своєї позиції, порушення працівниками поліції порядку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та порушення права позивача на захист до суду не надав.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І позивачем, і відповідачем було надано відеозаписи з місця вчинення адміністративного правопорушення, які були досліджені судом.

Відповідачем суду було надано відеозапис з фіксацією зупинки транспортного засобу позивача ближче ніж 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів. Відеозапис оглянуто в судовому засіданні. Під час перегляду у суду не винило сумніву, що автомобіль марки «Ford Fusion», державний номер НОМЕР_1 , водієм якого був ОСОБА_1 , стоїть ближче ніж 30 м від посадкового майданчика для зупинки транспортних засобів.

При цьому, з відеозаписів вбачається, що інспектором поліції роз`яснювались позивачу його права, в тому числі на захист, було повідомлено, яке порушення було допущено водієм. ОСОБА_1 , в свою чергу, пояснив, що здійснив вимушену зупинку через погане самопочуття під час руху транспортного засобу.

П. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353 встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 15.9.е ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх не має ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме порушення вимог п. 15.9.е ПДР України, поліцейський розглянув адміністративну справу за місцем вчинення адміністративного правопорушення відповідно до ст. 276 КУпАП. Ним було прийнято рішення про винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн накладено на позивача в межах санкції статті, встановленої ч. 1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржуються, надані беззаперечні докази, які підтвердили правомірність його дій, а також факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме надано відеозапис, на якому зафіксований факт порушення позивачем п. 15.9.е ПДР. Оскаржувана постанова містить інформацію про відеофіксацію правопорушення, в п. 7 вказаної постанови зазначено, що до неї додається відео з бодікамери, яке було надано суду.

Твердження позивача щодо вимушеної зупинки відповідно до положень п. 1.10 ПДР, п. 15.14 ПДР у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я не підтверджено жодним доказом. При цьому суд звертає увагу, що під час складання протоколу позивач не скаржився на стан здоров`я, не вимагав надати йому медичну допомогу або викликати швидку, та після складання протоколу продовжив керування транспортним засобом та самостійно дістався свого місця проживання.

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача щодо його поганого самопочуття, що було причиною зупинки є безпідставним та сумнівними.

Думка позивача, що при винесенні оскаржуваної постанови порушено порядок розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності сприймається судом критично, оскільки позивач не вказав, в чому конкретно полягало порушення, а відеозапис з бодікамери поліцейського підтверджує, що винесенню постанови передувало повне і об`єктивне з`ясування обставин справи.

Твердження позивача, що при винесенні оскаржуваної постанови поліцейський ігнорував його пояснення, також спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовано роз`яснення поліцейським позивачу суті порушення та мотивів прийнятого рішення, відкидання аргументів позивача його вимушеної зупинки.

На підставі вищезазначеного, судом встановлено, що в діях позивача є порушення пункту 15.9.е ПДР та наявні підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 22.11.2024 року серії ЕНА №3523205 є законною, обґрунтованою, винесеною поліцейським у межах своїх повноважень, з дотриманням вимог ст.ст.280, 283 КУпАП, а тому постанову необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 160-163 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , юридична адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя: Філіпова І. М.