Справа № 320/43850/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Справа № 320/43850/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач) в якому просив стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.10.2022 по 31.10.2023 включно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем не було своєчасно виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/4922/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у новоствореному повному правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції з 18.02.2020, внаслідок чого, на думку Позивача, останній має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 06.10.2022 по 31.10.2023 включно.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року позов задоволено повністю, а саме: стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток в загальній сумі 1065768,84 грн за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/4922/20 про поновлення на роботі за період з 06.10.2022 по 31.10.2023.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києві у справі №640/4922/20 від 05.10.2022 Позивач з 18.02.2020 повинен бути поновлений на роботі, проте наказ про поновлення Позивача на посаді, рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Київ) було прийнято 31.10.2023, суд дійшов висновку про наявність у Позивача права на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 06.10.2022 по 31.10.2023.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, зазначаючи, що Мін?юстом вживались всі можливі заходи, спрямовані на належне виконання рішень судів у справі №640/4922/20 про поновлення Позивача на посаді.

В обґрунтування своїх вимог Апелянт стверджує, що затримка наявна лише тоді, коли у роботодавця існує обов?язок, проте він його не виконує з власної волі (без поважних причин).

Окрім того, Міністерство юстиції України зазначає, що визнане судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому воно не може бути реалізоване без волевиявлення цього працівника. Відсутність спроб повідомити та надати Міністерству свої пропозиції та міркування щодо виконання вказаного судового рішення, свідчить про відсутність у ОСОБА_1 бажання та наміру реально поновитись на посаді.

Разом з тим, Апелянт відзначив, що судовими рішеннями у справі №640/4922/20 ОСОБА_1 поновлено у Центральному МРУ без визначення конкретної посади. Водночас, рівнозначні вакантні посади були відсутні та відсутні підстави для введення Мін`юстом додаткової посади категорії «Б1» у Центральному МРУ. У зв`язку з цим, Мін`юстом листом від 19.06.2023 Позивачу було запропоновано у термін до 28.06.2023 проінформувати Міністерство про можливу дату зустрічі з метою обговорення питання способу виконання судових рішень про поновлення його на посаді, рівнозначній посаді.

Крім того, Апелянт стверджує, що судове рішення технічно не може бути виконано саме Мін??юстом, у зв?язку з тим, що відшкодування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахованої (виплаченої) на підставі рішення суду на користь фізичної особи, є базою нарахування єдиного внеску, який має сплачувати роботодавець особи - Центральне МРУ.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, встановлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від Позивача надійшли додаткові пояснення у яких він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи, що держсекретар Мін?юсту є суб?єктом призначення на посаду, з якої було звільнено ОСОБА_1 . Не зважаючи на припинення ГТУЮ в Київській області, на рівнозначні посади у правонаступнику (МУ МЮ (м. Київ)) все ще призначає держсекретар Мін?юсту. Отже, лише Мін?юст відповідальний за виконання судового рішення, як і відповідальний за його невиконання.

Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що рішення у справі №640/4922/20 в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 набрало законної сили 05.10.2022, що передбачає обов?язок поновити на посаді з 06.10.2022. Втім, Мін?юст очікував постанову Верховного Суду, яку ухвалено 31.05.2023, після чого ОСОБА_1 направлено на неактуальну адресу лист від 19.06.2023 з пропозицією зустрітись для вирішення питання про поновлення на посаді, який він не отримував.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року у справі №640/4922/20 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року з урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року про виправлення описки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ в.о. державного секретаря Міністерства юстиції України, директора департаменту публічного права Міністерства юстиції України Кравченко Людмили Миколаївни № 4375/к від 26 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області;

- поновлено ОСОБА_1 з 17 лютого 2020 року на посаді рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у новоствореному правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ);

- стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2019 року по 22 вересня 2021 року в розмірі 1 397 940, 04 грн;

- стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 01001, місто Київ, провулок Музейний, 2-Д) на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 37 836, 00 грн.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині- відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у новоствореному правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) та стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2022 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у цій справі, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ в.о. Державного секретаря Міністерства юстиції України, директора Департаменту публічного права Міністерства юстиції України Кравченко Л.М. №4375/к від 26.12.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області;

- поновлено ОСОБА_1 з 18 лютого 2020 року на посаді, рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції;

- стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 вересня 2021 року по 05 жовтня 2022 року в розмірі 853 580,90 грн.

В іншій частині адміністративного позову - відмовлено.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 18 лютого 2020 року на посаді, рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у Центральному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Київ) та стягнення з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 69 252,79 грн. допущено до негайного виконання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2019 року по 05 жовтня 2022 року в розмірі 2 673 972,00 грн., з врахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у цій справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2020 року по 05 жовтня 2022 року у розмірі 985 715,00 грн. без урахування податків та зборів.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року у цій справі залишено без змін.

Листом від 19.06.2023 №78712/14.3/31-23 Міністерство юстиції України запропонувало позивачу у термін до 28.06.2023 проінформувати Міністерство про можливу дату зустрічі з метою обговорення питання способу виконання судових рішень про поновлення його на посаді , рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Доказів отримання Позивачем або його представником вищевказаного листа матеріали справи не містять.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представником позивача були направлені до Міністерства юстиції України численні адвокатські запити щодо надання інформації про: кількість та перелік вакантних посад категорії "Б" / категорії "Б" підкатегорії 1 у Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Київ); стан виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року у справі №640/4922/20 в частині поновлення позивача з 18 лютого 2020 року на рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Київ); вже вчинені та які плануються до вжиття Міністерством дії з поновлення позивача з 18 лютого 2020 року на рівнозначній посаді; надання належним чином засвідченої копії наказу про поновлення позивача на посаді.

У подальшому, наказом Міністерства юстиції України від 31.10.2023 №1797/к ОСОБА_1 з 18 лютого 2020 року поновлено на посаді, рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та шостою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві було закріплено у пункті 7 частини першої статті 7 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та надалі запроваджено у статті 14 КАС України ( у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), відповідно до частини першої якої судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

За приписами частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Указана норма кореспондує з положеннями статті статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (зокрема, статтею 236 КЗпП України).

За правилами частин першої та сьомої статті 235 КЗпП України (у редакції чинній на час постановлення судового рішення про поновлення на роботі) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналогічне правило щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби було закріплене у пункті 3 частини першої статті 371 КАС України.

Відповідно до положення частини першої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Водночас, відповідно до частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, завершальним етапом у розгляді адміністративної справи є прийняття судового рішення, яким здійснюється судовий захист прав і законних інтересів суб`єктів адміністративного права. Саме цей судовий акт урегульовує публічно-правові спори і забезпечує правову визначеність у цій сфері правовідносин. Обов`язковості судові рішення набувають після набрання ними законної сили, завдяки чому рішення суду є максимально недоторканим, що надає йому рис стабільності, незмінності та остаточності. Водночас, складовою принципу обов`язковості судових рішень є також юридична відповідальність за їхнє невиконання.

Одним із таких заходів впливу є відповідальність, установлена статтею 236 КЗпП України, згідно із якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі добровільно і негайно шляхом видання про це наказу. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивості обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно - з дати його ухвалення, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав працівника, гарантованих Конституцією України. В разі невиконання рішення суду в добровільному порядку воно підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Аналогічна правова позиція вже неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах по справах №640/19103/19 від 21.10.2021, №640/10445/21 від 09.11.2022, № 340/693/22 від 05.10.2023.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/4922/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді негайно виконано не було. Будь-які дії, спрямовані на його виконання, почали вчинятися Мін`юстом лише після його перегляду в апеляційному, а в наступному і в касаційному порядку.

При цьому, оскільки виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці, апеляційний суд не приймає до уваги твердження Апелянта про наявність поважних причин його невиконання. Так, КЗпП пов`язує таку виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20, від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.

Також колегія суддів зазначає про необґрунтованість тверджень Апелянта про невчинення Позивачем дій, які свідчили б про його бажання та волевиявлення бути поновленим на роботі, оскільки, в разі його незаконного звільнення працівника, законодавець передбачає обов`язок саме роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду.

Більш того, у матеріалах справи наявні адвокатські запити, направлені представником Позивача до Міністерства юстиції України, зокрема щодо стану виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року у справі №640/4922/20 в частині поновлення Позивача з 18 лютого 2020 року на рівнозначній посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області у правонаступнику Головного територіального управління юстиції у Київській області - Центральному міжрегіональному управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Також, колегія суддів вважає необґрунтованим та не приймає до уваги доводи Апелянта про те, що саме Центральне МРУ уповноважене виконувати рішення у цій справі, оскільки саме наказом Міністерства юстиції України від 31.10.2023 №1797/к ОСОБА_1 поновлено на посаді.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Водночас, оскаржуваним рішенням стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток в загальній сумі 1065768,84 за період з 06.10.2022 по 31.10.2023.

Однак, апеляційний суд відзначає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/4922/20 про поновлення Позивача на роботі було виконано Міністерством юстиції України 31.10.2023, а тому період вимушеного прогулу складає 278 днів з 06.10.2023 по 30.10.2023, а не 279, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Оскільки середньоденний заробіток Позивача, отриманий ним за попередні перед звільненням два місяці роботи у 2019 році, складає 3819,96 грн, сума, яка підлягає стягненню з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 становить 1061948,88грн (278х3819,96).

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, ухвалив правильне по суті позовних вимог рішення, однак помилився під час розрахунку періоду, за який належить стягнути середній заробіток.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Міністерства юстиції України підлягає задоволенню частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року - скасуванню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один день в розмірі 3819, 96 , а у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку в сумі 3819,96 грн (три тисячі вісімсот дев`ятнадцять гривень та дев`яносто шість копійок) за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2022 у справі №640/4922/20 про поновлення на роботі за 31.10.2023 - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України у цій частині - відмовити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в іншій частині позовних вимог - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 16 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев