Справа № 420/30922/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення , зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 22 липня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.09.2024 року, оформлене протоколом №14, в частині відмови Позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн. НОМЕР_1 , у наданні відстрочки від направлення для проходження базової військової служби;

- зобов`язати Відповідача, Комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 надати Позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн. НОМЕР_1 , відстрочку від направлення для проходження базової військової служби на підставі ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовної заяви зазначено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 13.09.2018 року, батьками неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є позивач, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

14.05.2024 року рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва у справі №490/108/24 позбавлено батьківських прав мати, неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

27.08.2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою, щодо надання йому відстрочки від направлення для проходження базової військової служби у відповідності до ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та надав необхідний перелік документів, які підтверджують право на таку відстрочку. Проте, 06.09.2024 року, позивач отримав від відповідача Повідомлення №1/229 про те, що Протоколом від 29.08.2024 року №14 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу, ОСОБА_4 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Як причину відмови відповідач вказав, що позивач не є військовозобов`язаним, інших обґрунтувань такої відмови відповідачем не вказано.

Позивач зазначає, що звернувся до відповідача з заявою про надання відстрочки від направлення для проходження базової військової служби у відповідності до ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а не з заявою щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до п.4 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому вважає, що дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від направлення для проходження базової військової служби, є незаконними та такими, що порушують його права та охоронювані законом інтереси у зв`язку з чим звернувся з адміністративним позовом до суду

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Копія ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року про відкриття провадження та позов з додатками було надіслані ІНФОРМАЦІЯ_2 до електронного кабінету та доставлені 09.10.2024 року о 20 год. 30 хв. що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою.

Відповідач будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надав. У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 17 грудня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку призовників у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 13.09.2018 року - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками є позивач - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2019 року по справі №490/7926/18 позов органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_2 про відібрання дитини - задоволено. Вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_7, у його матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8; стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття - на користь батька дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10; попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2024 року у справі №490/108/24 позбавлено батьківських прав мати, неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

27.08.2024 року позивач звернувся до відповідача з заявою, щодо надання відстрочки від направлення для проходження базової військової служби відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.12 п.3 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в додатках до якої надав:
- копію Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 від 13.09.2018 року;

- копію Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 29.03.2019 року по справі №490/7926/18;

- копію Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2024 року по справі №490/108/24;

- копію Висновку служби у справах дітей;

- копію паспорту ОСОБА_1 ;

- копію Довідки про внесення відомостей до ЄДДР ОСОБА_1 ;

- копію Посвідчення призовника.

Повідомленням №1/229 від 06.09.2024 року відповідач довів позивачу про те, що комісією з питань відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянуто заяву позивача та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду заяви позивачу повідомлено, що протоколом від 29.08.2024 року №14 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на загальних підставах. Як причину відмови відповідач вказав, що позивач не є військовозобов`язаним.

Вважаючи, що Комісією з питань відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято протиправне рішення, оформлене протоколом №14 від 06.09.2024 року, про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у наданні відстрочки від направлення для проходження базової військової служби відповідності до ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч.1-4 ст.1 Закону №2232-ХХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

взяття громадян на військовий облік;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку...

Згідно ч.9 ст.1 Закону №2232-ХХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно ч.9 ст.1 Закону №2232-ХХІІ громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: в тому числі проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.13 ст.2 Закону №2232-XII громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд.

Згідно ч.1 ст.3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1, 5 ст.15 Закону №2232-XII для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку.

Порядок організації підготовки та направлення громадян України для проходження базової військової служби визначається цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.17 Закону №2232-XII відстрочка від направлення для проходження базової військової служби надається призовникам, які:

визнані тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я;

навчаються у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, вищої духовної освіти за денною або дуальною формою здобуття освіти, в інтернатурі або докторантурі (зазначена відстрочка надається до досягнення особою 24-річного віку);

обрали відповідний рік, в якому бажають пройти базову військову підготовку;

мають право на звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 цього Закону.

Згідно ч.12 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

3) під час дії воєнного стану:

… військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати якого, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.05.2024 року у справі №490/108/24 позбавлено батьківських прав мати, щодо неповнолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому позивачу, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час звернення до суду виповнилося 23 роки, що підтверджує наявна в матеріалах справи копія паспорта № НОМЕР_5 , має призовний вік, з якого громадянин України повинен бути готовий виконувати військову службу в Збройних Силах України .

Позивач при зверненні до відповідача з заявою про надання відстрочки від направлення для проходження базової військової служби на підставі ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та надаючи підтверджуючі документи, як чоловік, який самостійно виховує свою дитину віком до 18 років фактично звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_8 реалізуючи своє права на отримання відстрочки від призову на військову службу в межах ст.17 Закону №2232-XII, яка регламентує відстрочка від направлення для проходження базової військової служби.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач, на час звернення до суду виповнилося 23 роки та має на вихованні неповнолітню дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 суд вважає що він має право на відстрочку від направлення для проходження базової військової служби на підставі ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи суд вважає, що рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.09.2024 року, оформлене протоколом №14, в частині відмови позивачу в наданні відстрочки від направлення для проходження базової військової служби є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім цього суд зазначає, що у ході судового розгляду справи відповідач не проявляв процесуальної активності та не надав жодних заперечень (пояснень) стосовно суті заявлених позовних вимог.

Також суд виходить з такого, що перевірка підстав щодо надання відстрочки від направлення для проходження базової військової служби під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ч. 7 ст. 23 Закону № 3543-XII).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 вищевказаного Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Відповідно до п. 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Пунктом 60 Порядку №560 встановлено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В матеріалах судової справи відсутні докази надання позивачу відстрочки.

Відзив на позов відповідач до суду не подав.

Разом з тим, відповідач не здійснив належної перевірки поданих позивачем документів для вирішення питання надання йому відстрочки від призову на військову службу відповідно ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняв протиправне рішення за наслідком їх розгляду, чим допустив протиправну поведінку щодо відмови у задоволенні заяви позивача від 27.08.2024 року про надання відстрочки.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах допущені протиправні дії, які порушую права та законі інтереси позивача на отримання відстрочки від призову на військову службу відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вимогам КАС України не довів правомірності спірної поведінки. Натомість позовні вимоги підтверджені належними й допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача та враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов був задоволений, судові витрати позивача в сумі 1211 грн 20 коп. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.09.2024 року, оформлене протоколом №14, в частині відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в наданні відстрочки від направлення для проходження базової військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.08.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі ч.1 ст.17 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від направлення для проходження базової військової служби відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя С.О. Cтефанов