Справа № 240/16734/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/16734/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування рішення комісії, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому:

- скасувати рішення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 за протоколом № 5 від 30.07.2024 про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.13 ч.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати комісію з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 надати йому відстрочку на підставі п.13 ч.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Свої позовні вимоги обґрунтовує протиправністю рішення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, яким відмовлено йому у наданні такої відстрочки, відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Відмова мотивована відсутністю факту здійснення позивачем догляду за батьком, який є особою з інвалідністю, а також документів, які свідчать про відсутність інших працездатних осіб, які згідно з законом зобов`язані здійснювати утримання його батька.

Ухвалою суду від 10.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ухвали суду від 22.10.2024 залучено до участі у справі ІНФОРМАЦІЯ_4 , як другого відповідача, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву впродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 15.07.2024 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ.

Позивач є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26.05.1990, яке наявне в матеріалах справи.

ОСОБА_2 , батько позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №534121 від 15.03.2019.

На підставі висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворий ОСОБА_2 не може самостійно пересуватися та самостійно обслуговуватися і потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 06.02.2024 виданого Комунальним некомерційним підприємством "Любарський центр первинної медико-санітарної допомоги" Любарської селищної ради Житомирської області, складено акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду). За висновками комісії, викладеними в акті підтверджується факт здійснення догляду позивачем за своїм батьком ОСОБА_2 та факт перебування на його утриманні.

У зв`язку із необхідністю догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 15.07.2024, в якій повідомив про наявність підстав на відстрочку від призову під час мобілізації як такого, що має батька із числа осіб з інвалідністю II групи та є єдиним, який за законом має його утримувати. До заяви долучив копії документів, на підтвердження вказаних підстав.

У відповідь на подану заяву, позивач отримав лист відповідача №4/3728 від 31.07.2024, яким відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із ненаданням повного переліку документів які б підтверджували право на відстрочку від військової служби.

Позивач не погоджується із такою відмовою та наголошує, що має законні підстави для отримання відстрочки, оскільки його батько є інвалідом ІІ групи, а він єдиним сином, який за законом зобов`язаний його утримувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Положеннями абз. 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони встановлює Закон України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 (далі - Закон №1932-XII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.1 Закону №1932-XII).

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені ст. 22 Закону №3543-ХІІ.

Відповідно до абз.6-7 ч.3 ст.22 Закону№3543-ХІІ інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу (ч.4 ст.22 Закону №3543-ХІІ).

Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положеннями абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі - Положення №154, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Приписами п.2 Положення №154 передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п. 8 Положення №154).

За змістом п.9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, в тому числі: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; виконують інші функції відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, в тому числі беруть участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують для розгляду зазначеними комісіями матеріали з питань призову громадян на строкову військову службу, службу у військовому резерві, надання відстрочки або звільнення їх від призову на строкову військову службу, службу у військовому резерві.

У контексті викладених норм, слідує висновок, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить також оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку. Тобто, саме відповідач наділений повноваженнями здійснювати розгляд питання щодо відстрочки резервістів від призову під час мобілізації.

Як свідчить зміст позовних вимог, предметом позову у даній справі є відмова відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами з підстав передбачених абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ.

Тобто, позивач звернувся до відповідача із заявою про відстрочення від військової служби, у зв`язку із перебуванням на його утриманні батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Однак, як свідчить зміст абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, головною умовою для застосування такої норми, як підстави для відстрочки військовозобов`язаного від призову під час мобілізації є відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

За матеріалами справи відслідковується, що позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження у батька позивача - ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), яка не є військовозобов`язаною відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Крім того відсутні відомості, про те, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, потребує постійного догляду, перебуває під арештом (крім домашнього арешту), відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Розглядаючи спірні правовідносини, зокрема підстави, які слугували відмові у задоволенні заяви позивача про відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації у правовій площині суд враховує наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відстрочки разом із підтверджуючими документами на обґрунтування наявності підстав для відстрочки від мобілізації.

Щодо відсутності працездатних та інших дітей у особи з інвалідністю, що слугувало підставами для відмови позивачу у задоволенні його заяви про відстрочку, суд зважає на наступне.

Як свідчать матеріали справи, зокрема заява від 26.08.2024 (нотаріально завірена) єдина працездатна особа, яка добровільно надає ОСОБА_2 послуги з догляду та матеріальну допомогу є його син ОСОБА_1 . Вказаний факт також підтверджується заявою доньки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , зміст якої свідчить про їх окреме проживання та непідтримання родинних зв`язків після розлучення її батьків. Крім того, ОСОБА_3 повідомила про те, що вона не працює та виховує двох неповнолітніх дітей, про що свідчать додані до її заяви документи.

У той час, факт проживання та утримання позивачем свого батька, підтверджується актом про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), який складений та підписаний головою комісії, керуючою справою (секретарем виконкому селищної ради), головним спеціалістом відділу соціального захисту населення, сімейної політики, праці та охорони здоров`я, секратарем комісії, інспектором ВОБ, начальником відділу юридичної та кадрової роботи, депутатом селищної ради та старостою.

Проаналізувавши перелічені документи, суд дійшов висновку про наявність повного необхідного переліку документів, які підтверджують наявність у батька позивача інвалідності ІІ групи та те, що позивач є єдиною особою, на утриманні якого перебуває його батько. Інших осіб, які за законом можуть здійснювати утримання батька військовозобов`язаного ОСОБА_1 , при розгляді даної справи, не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.

Отже, рішення відповідача, яке оформлене протоколом №5 від 30.07.2024 та яким відмовлено позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період надати позивачу відстрочку на підставі п.13 ч.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", суд вважає за необхідне вказати наступне.

Слід відмітити, що відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями розуміються повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас суд не вправі перебирати на себе функції органу військового управління і вирішувати питання про надання особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації без попереднього надання правової оцінки відповідачем конкретним підставам відмови у наданні відповідної відстрочки, адже завданням адміністративного суду є здійснення судового контролю за правомірністю прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а не первинний його розгляд.

Відтак належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період 4 відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про скасування рішення комісії, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 оформлене протоколом №5 від 30.07.2024 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.13 ч.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII від 21.10.1993.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву від 15.07.2024 ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі п.13 ч.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII від 21.10.1993 з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 17 грудня 2024 р.

17.12.24