Справа № 420/30382/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним і скасувати Рішення про відмову в призначення пенсії від 29.08.2024 №18.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992, та призначити пенсію за віком, починаючи з дня виникнення такого права, а саме 12.08.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає про протиправність, необґрунтованість рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 у зв`язку із відсутністю печатки на записі про звільнення та періоду роботи з 26.03.1991 по 16.08.1992, оскільки в записах на прийняття-звільнення відсутні дати та номери наказів.

Позивач зазначає, що записами трудової книжки НОМЕР_1 від 07.12.1979 підтверджується його робота на Білгород-Дністровській птахофабриці та Малому Підприємстві «Світло» у спірні періоди. Він вважає, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже не може впливати на його право на пенсійне забезпечення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості і достовірності даних, що зазначені в трудовій книжці.

Позивач також звертає увагу на те, що орган, який призначає пенсію має право вимагати від підприємства, установи та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством. А також перевіряти обгрунтованість їх видачі. Неможливість або небажання пенсійного органу скористатися правом на перевірку запису у трудовій книжці не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання пенсії.

Ухвалою суду від 02.10.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження була надіслана відповідачу Головному управлінню ПФУ в Сумській області його електронний кабінет та, відповідно до довідки про доставку електронного листа, оставлена відповідачу 03.10.24 (21:00). Проте, відповідач відзиву на позов не надав.

Відповідачем Головним управлінням ПФУ в Одеській області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності необхідного страхового стажу 26 років, оскільки позивач звернувся за пенсією при досягненні 65 років, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 і 2 цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2024 по 31 грудня 2024 року від 15 до 21 року. Страховий стаж позивача на момент звернення складає 12 років 09 місяців.

Відповідач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно з Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР 20.06.1974 №162, запис про звільнення в трудовій книжці працівника проводиться з дотримання наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 дата звільнення, в графі 3 причина звільнення; в гр. 4 - зазначається на підставі чого внесено запис наказ, його дата та номер. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

На думку відповідача, трудова книжка заповнена з порушенням вимог, визначених Інструкцією №162, та позивачем не було надано уточнюючих документів, тому вказані періоди роботи не були зараховані до страхового стажу. У зв`язку з цим, право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.08.2024 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача про призначення пенсії за віком розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Сумській області, яким за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №18 від 29.08.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Зі спірного рішення вбачається, що до страхового стажу за даними трудової книжки НОМЕР_2 не зараховані періоди роботи:

- з 27.11.1981 по 21.03.1984, оскільки відсутня печатка на записі про звільнення з роботи,

- з 26.03.1991 по 16.08.1992, оскільки в записах на прийняття-звільнення з роботи відсутні дати та номери наказів.

У спірному рішенні зазначено, що за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України №1058 відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Також, зі змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 29.08.2024 №18 встановлено, що пенсійний вік позивача, визначений ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника на дату звернення 65 років 0 місяців 11 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 26 років. Страховий стаж особи становить 12 років 9 місяців 0 днів.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням від 29.08.2024 №18, вважаючи його протиправним, а також вважаючи доведеними підстави для призначення пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05 листопада 1991 року, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV:

- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Документи, необхідні для перерахунку пенсії, наведені в розділі ІІ Порядку № 22-1.

Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із ст.62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також у п. 2.27 та 4.1 інструкції зазначено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З огляду на викладене, суд зауважує, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Оцінюючи позицію відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992 суд зазначає, що згідно наявної у справі копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 07.12.1979 вбачається, що:

- під номерами 9 міститься запис від 27.11.1981 про прийняття позивача на роботу слюсарем-вентиляційником 3-го розряду, підстава - наказ №116-к від 26.11.1981,

- під номером 10 міститься запис від 17.04.1982 про переведення позивача на посаду водія 3-го класу, підстава - наказ №40 від 19.04.1982,

- під номером 11 міститься запис від 21.03.1984 про звільнення позивача за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП СССР, підстава - наказ №40-к від 21.03.1984.

На вказані записи нанесений відтиск штампу - «Білгород-Дністровська птахофабрика», та наявний підпис уповноваженої особи, яка здійснювала такі записи у трудову книжку.

- під номерами 20 міститься запис від 25.ІІІ.1991 про прийняття позивача на роботу в Мале підприємство «Світло» водієм. У графі трудової книжки «на підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер)» зазначено заява від 25.VII.1991. Також, у трудовій книжці міститься запис про те, що виправлення у графі 20 на ІІІ вважати вірним.

- під номерами 21 міститься запис від 16.08.1992 про звільнення позивача із Малого підприємства «Світло» за власним бажанням відповідно до ст.39 КЗпП СССР. У графі трудової книжки «на підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер)» зазначено заява від 15.VIIІ.1992.

Дослідивши наявну у справі копію трудової книжки позивача, а саме, записи у ній під номерами №9-11 та №20, №21, суд встановив, що указані записи про трудову діяльність позивача внесені у хронологічному порядку, в тому числі із зазначенням дати прийняття на роботу, звільнення з роботи та із засвідченням цих записів підписами уповноважених осіб.

Як зазначено відповідачем, запис трудової книжки під номером 11 (про звільнення) не містить відтиску печатки підприємства, у зв`язку із чим, увесь період роботи на даному підприємстві з 27.11.1981 по 28.03.1984 не був зарахований до страхового стажу.

Проте, судом було встановлено, що на записи №9-11 нанесений відтиск штампу - «Білгород-Дністровська птахофабрика», що дає можливість встановити місце роботи позивача у вказані періоди.

Щодо записів трудової книжки під номерами 20 та 21, період роботи, що ними підтверджуються, не був зарахований відповідачем у зв`язку із тим, що у них відсутні дати та номери наказів про прийняття та звільнення з роботи.

З цього приводу суд зазначає, що записи місять дати прийняття на роботу, звільнення з роботи, засвідчені підписами уповноваженої особи та із відтиском печатки підприємства. У графі трудової книжки «на підставі чого внесений запис (документ, його дата і номер)» не зазначено реквізитів наказів про прийняття та звільнення з роботи, проте зазначено заяви від 25.VII.1991 та 15.VIIІ.1992, що очевидно є заявами позивача на прийняття та звільненя з роботи.

Суд зауважує, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Також, суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, в тому числі не зазначення наказів, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, у якій вказав, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

На переконання суду, обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Саме на керівника підприємства, установи, організації покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018, у справі №607/7638/17 від 06.04.2022 у яких суд касаційної інстанції вказав, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком із зарахуванням відповідних періодів роботи, які є документально підтвердженими.

В даному випадку, у сукупності дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що в трудовій книжці позивача є всі необхідні відомості про роботу за спірні періоди, тобто містяться записи, що підтверджують періоди виконуваної роботи, а недоліки у записах, які були допущені уповноваженими особами підприємств, не викликають сумнівів у дійсній зайнятості позивача на роботах за вказаними посадами на таких підприємствах.

З огляду на наведене, суд вважає, що надана позивачем трудова книжка НОМЕР_3 від 07.12.1979 містить достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи за періоди з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992, які не були зараховані відповідачем безпідставно.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Суд вважає, що записи трудової книжки є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи позивача для призначення пенсії. Водночас, рішення Головного управління ПФУ у Сумській області яким не зараховано вказані вище періоди роботи до страхового стажу та відмовлено позивачу у призначені пенсії не відповідає вимогам ст.2 КАС України, є необґрунтованим та протиправним.

Відтак, позов в частині визнання протиправним і скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначення пенсії від 29.08.2024 №18 підлягає задоволенню.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування періодів роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992 до свого страхового стажу.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області і рішення про відмову приймалось саме ним, дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи та призначення позивачу пенсії, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Сумській області. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відтак, належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області вчинити дії, про які просить позивач. При цьому, підстави для покладення зобов`язань із зарахування до страхового стажу періодів роботи та призначення позивачу пенсії на ГУ ПФУ в Одеській області відсутні, оскільки вказаний територіальний орган ПФУ не розглядав заяву позивача та не ухвалював за цією заявою рішень.

Відтак, позов в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992 підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, починаючи з дня виникнення такого права, а саме 12.08.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1, 3 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 12 років 9 місяців 0 днів.

Тривалість періодів роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992, у зарахуванні яких відповідач протиправно відмовив, складає 3 роки 8 місяців 16 днів.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992, загальний страховий стаж складатиме 16 років 5 місяців 16 днів, що є достатнім для призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

За змістом частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Із урахуванням тієї обставини, що дії (рішення) відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дії відповідача, які полягають у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992, та у відмові у призначенні пенсії за віком є протиправними, які порушують конституційне право позивача на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України, та на отримання пенсії при досягненні певного віку та умов.

При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.0.8.1992, та призначити пенсію за віком з 12.08.2024 - з наступного дня після досягнення пенсійного віку, оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, як визначено положеннями ст.45 Закону №1058-IV.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, оскільки судом прийнято рішення про задоволення вимог позивача, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначення пенсії №18, прийняте 29.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 27.11.1981 по 21.03.1984 та з 26.03.1991 по 16.08.1992, та призначити пенсію за віком з 12.08.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, , адреса: вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, 40009

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА