Справа № 308/12510/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 308/12510/22 пров. № А/857/29745/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: Дьордь В.В.,

представника відповідача: Зубенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року у справі № 308/12510/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці про визнання протиправною та скасування постанови,

суддя в 1-й інстанції Придачук О.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) (в інтересах якого діє адвокат Дьордь Василь Васильович) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Закарпатської митниці Державної митної служби України (далі також відповідач) та просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 31.08.2022 року у справі № 0633/30500/22 про порушення митних правил;

- справу про порушення митних правил закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях позивача;

- вилучені згідно з протоколом про порушення митних правил автомобільні шини повернути ФОП ОСОБА_2 без сплати витрат за їх зберігання;

- стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 05.07.2022 року під час в`їзду на митну територію України на транспортному засобі з д.н.з. НОМЕР_1 , та напівпричепом до нього з д.н.з. НОМЕР_2 , на позивача було складено протокол про порушення митних правил за результатом розгляду якого 31.08.2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у порушенні ч.2 ст. 471 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з покладенням обов`язку відшкодування витрат понесених у ході розгляду справи.

З вказаним протоколом та постановою позивач не погоджується, зазначаючи, що вказані автомобільні шини були придбані ФОП ОСОБА_2 і належать йому, як і транспортний засіб з напівпричепом. Переміщувані шини не приховувалися від митного контролю оскільки такі не були товарами, а були запасними колесами до автомобіля, яким він здійснює міжнародні перевезення. Такі в дійсності перевозилися у палетному ящику в напівпричепі разом з іншими інструментами, каністрами та іншими необхідними речами для обслуговування транспортного засобу. Крім того, вказані шини були придбані в Україні і вивозилися з України на ділянці кордону «Виїзд з України» МП «Тиса» під час перетину державного кордону напівпричепом з д.н.з. НОМЕР_2 . Такі знаходилися у тому ж самому місці, де їх було виявлено митним інспектором 05.07.2022 року, а саме в палетному ящику в напівпричепі разом з іншими інстументами, каністрами та іншими необхідними речами. З аналізу пояснень старшого державного інспектора віідділу 2 м/п «Тиса» Закарпатської митниці ОСОБА_3 вбачається, що 01.07.2022 року він здійснював митне оформлення напівпричепу з д.н.з. НОМЕР_2 , на ділянці кордону «Виїзд з України» митного поста «Тиса» Закарпатської митниці. Також інспектором митниці зазначено, що «оглянувши зображення сканування траснпортного засобу він пригадує, що у палетному ящику під напівпричепом були дві автомобільні шини без дисків до вантажного автомобіля, якої саме марки пригадати не може. Разом було всього 4 автомобільні шини, 2 штуки на дисках, та дві штуки без дисків у відділенні для перевезення піддонів». Також показання містять суб`єктивне судження про стан автомобільних шин. Відібрані покази від старшого державного інспекктора відділу м/п «Тиса» Закарпатської митниці ОСОБА_3 містять логічні розбіжності, а саме він пригадав, що переміщувались чотири автомобільні шини, після того як оглянув зображення сканування, пригадати чи це саме шини марки ««DUNLOP SP247» він не зміг, однак запевняє що вони точно були у використанні. Такі покази є суб`єктивними та не повинні були братися відповідачем до уваги при прийнятті оспорюваного рішення. Також вказує, що у матеріалах справи, а саме у протоколі нічого не вказано про ступінь зносу автомобільних шин, які були розташовані у палетному ящику в напівпричепі під час перетину кордону 01.07.2022 року напівпричепом з д.н.з. НОМЕР_2 .

Зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не врегульоване питання щодо мінімальної чи максимальної кількості запасних шин, які можуть знаходитися у вантажному транспортному транспортному засобі та напівпричепі до нього. Вказує, що у позивача відсутній умисел на вчинення порушення митних правил передбаченого ч.2 ст. 472 МК України, оскільки у нього не було обов`язку здійснювати декларування запасних частини до автомобіля, а саме шин до вантажного автомобіля торгової марки «DUNLOP SP247» у кількості 2 шт.

Зазначає, що митним органом не надано доказів про наявність у вантажному автомобілі під керуванням позивача будь-яких інших шин або коліс, які би можна було вважати запасними колесами до нього, а отже твердження відповідача про те, що вилучені у відділенні для перевезення піддонів під напівпричепом митницею двох шин до вантажного автомобіля торгової марки «DUNLOP SP247» є запасними частинами до його автомобіля, працівниками митниці не спростовані.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дьордь Василь Васильович, до Закарпатської митниці Державної митної служби України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач через свого представника оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Також вказує про те, оскільки позивач здійснював міжнародні перевезення автопотягом (вантажний транспортний засіб та напівпричеп до нього) то відповідно він мав у запасі автомобільні шини до вантажного транспортного засобу, а також до напівпричепу. Зазвичай при настанні випадку заміни коліс (шин) здійснюється заміна цілої осі, для забезпечення нормальної їзди. У даному випадку ні відповідач ні суд не врахували даний аспект, а також не спростували, що шини які переміщувались використовувались саме для вантажного транспортного засобу та для напівпричепу до нього саме у парній кількості. Відповідачем не наведеного жодних доказів, що шини які знаходились у вантажному транспортному засобі не є запасними.

Зазначає, що переміщувані шини водій не приховував від митного контролю, оскільки такі не були товарами, а були запасними колесами до автомобіля, яким він здійснює міжнародні перевезення, такі в дійсності перевозилися в палетному ящику в напівпричепі разом з іншими інструментами, каністрами та іншими необхідними речима для обслуговування цього ТЗ. Даний факт підтверджують та не спростовують посадові особи відповідача, зокрема у доповідній записці ОСОБА_4 , від 05.07.2022 року та протоколі опитування в справі про порушення митних правил №0633/30500/22 від 27 серпня 2022 року, старший державний інспектор відділу митного оформлення №3 митного поста «Тиса», Закарпатської митниці ОСОБА_4 , зазначає, що в ході митного контролю було виявлено автомобільні шини до вантажного автомобіля «DUNLOP» SP247 у кількості 2 штуки, які були розташовані у місці для перевезення піддонів. Під час митного огляду доступ до цих шин не був ускладнений.

Крім цього, звертає увагу, що у матеріалах справи, а саме у протоколі не вказано нічого про ступінь зносу автомобільних шин, які були розташовані у палетному ящику в напівпричепі під час перетину кордону 01.07.2022 року напівпричепом з Д.Н.З. НОМЕР_2 .

Також зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку щодо необхідності застосування правової норми передбаченої ст. 374 МК України, оскільки у даному випадку шини не можуть вважатись товаром, а є складовими та запчастинами саме до вантажного транспортного засобу та напівпричепу до нього

Крім цього, вказує, що позивачем понесено судові витрати, які складаються із судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а також витрат на правову допомогу розмір яких становив 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 гривень у суді першої інстанції, також апелянт очікує понести витратити на правничу допомогу під час розгляду справи в апеляційній інстанції. Апелянт заявляє у порядку ч. 7 ст. 139 КАС України про наявність у нього витрат на правову допомогу, докази понесення яких будуть надані у строки визначені КАС України.

Просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці в справі про порушення митних правил №0633/30500/22 від 31.08.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 471 МК України.

Зі змісту постанови у справі про порушення митних правил № 0633/30500/22 від 31.08.2022 року убачається, що 05.07.2022 року о 16 год.14хв. в зону митного контролю МП`Тиса» Закарпатської митниці на ділянку «В`їзд в Україну» прибув вантажний транспортний засіб марки «Volvo», р.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Schmitz», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який працює водієм ФОП « ОСОБА_2 ». ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, у якій він вказав свої паспортні дані та дані про транспортний засіб, та при усному опитуванні заперечив наявність у нього будь-яких інших товарів. При усному опитуваннні ОСОБА_1 підтвердив відомості, вказані ним у митній декларації та заперечив наявність буд-яких інших товарів.

В ході митного огляду вантажного транспортного засобу марки «Volvo», р.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом марки «Schmitz», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , були виявлені не заявлені ОСОБА_1 за встановленою формою товари іноземного виробництва, а саме: шини до вантажного автомобіля, торгівельної марки «DUNLOP», нові, іноземного виробництва, артикул SP247, в кількості 2 шт., загальною вартістю 31393,80 грн. та загальною вагою 154кг. Товари знаходились у відділенні для перевезення піддонів напівпричепу «Schmitz», р.н.з. НОМЕР_2 . Доступ до виявленого не утруднювався та став можливим після відкриття відділення для перевезення піддонів напівпричепу. Вищезазначені товари ОСОБА_1 не визнав своєю власністю та повідомив, що не знав про їх наявність у вантажному транспортному засобі.

Та обставина, що загальна вага шин до вантажного автомобіля, торгівельної марки «DUNLOP», нові, іноземного виробництва, артикул SP247, в кількості 2 шт. становила 154 кг. стало підставою для запровадження 05.07.2022 року уповноваженою особою митниці справи про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.471 МК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії посадових осіб відповідача по винесенню спірної постанови були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено законом, відповідачем встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 471 МК України, та правомірно притягнуто останнього до адміністративної відповідальності вказаною за ч.2 ст. 471 МК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 458 Митного кодексу України (далі також МК України) визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно із частиною 2 статті 471 МК України, недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Відповідно до частини 1 статті 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно статті 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Стаття 489 МК України встановлює, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави ля звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною 1 статті 531 МК України, встановлено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, суд звертає увагу на те, що особа обираючи проходження (проїзд) через «зелений коридор» товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, а відтак застосування до такої особи адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, свідчить про те, що формою вини є умисні дії такої особи, яка усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку, зокрема, відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення (порушення митних правил) та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і допустимими доказами, а також об`єктивного та повного встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного прийняття рішення.

Колегія суддів враховує, що пунктами 8, 9 частини 1 статті 4 МК України визначено, що декларантом є особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування. Декларація митної вартості - документ встановленої форми, що подається декларантом і містить відомості щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України чи стосовно яких змінюється митний режим.

Як вбачається із пункту 37 частини 1 статті 4 МК України перевізник - особа, яка переміщує товари або бере на себе зобов`язання та відповідальність за переміщення товарів через митний кордон України та/або митною територією України, зокрема: для змішаного (комбінованого) перевезення - особа, яка використовує (експлуатує) транспортний засіб, що безпосередньо приводить у рух або перевозить розміщені на ньому інші транспортні засоби як активний транспортний засіб; для морського чи повітряного перевезення за договором чартеру (фрахтування) судна - особа, яка укладає договір і видає авіаційну вантажну накладну (Air Waybill) або коносамент (Bill of Lading) з метою безпосереднього перевезення товарів.

Згідно частини 1 статті 257 МК України, видно, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частин 1, 6, 8 статті 264 МК України, митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Як зазначалось вище, нормами статті 266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, застановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Згідно з нормами статті 366 МК України «двоканальна система» це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символом зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Канал, позначений символом червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 374 МК України Товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Згідно вимог ч.4 ст. 374 МК України, товари (крім підакцизних), що ввозяться громадянами у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість та/або загальна вага яких перевищують обмеження, встановлені частиною першою цієї статті, але загальна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 10000 євро, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, з поданням документів, що видаються державними органами для здійснення митного контролю та митного оформлення таких товарів, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків і податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України, в частині, що перевищує еквівалент 1000 євро (при ввезенні товарів на митну територію України через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення) та еквівалент 500 євро або вартість товарів, обчислена пропорційно до ваги, що перевищує 50 кг (при ввезенні через інші пункти пропуску через державний кордон України).

Як зазначалось вище, в ст.257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до ч.8 ст.264 МК України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до статті 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю.

Згідно з частиною першою статті 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Згідно зі статтею 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А частина перша статті 494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються:

1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів;

2) поясненнями свідків;

3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності;

4) висновком експерта;

5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до частини другої статті 471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Окрім того, судом першої інстанції зазначено, що як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, загальна вага шин у кількості 2 шт. до вантажного автомобіля, торгівельної марки «DUNLOP», нові, іноземного виробництва, артикул SP247 - 154кг. , а згідно з висновком експерта Закарпатського відділу з питань експертиз та досліджень СЛЕД Держмитслужби № -0094 від 25.07.2022 року, виявлені шини ідентифіковано як шини «SP 247 385/65R22/5 164R158L» до вантажного автомобіля, 2021 року виготовлення торгівельної марки «DUNLOP», країна виробництва Польща, без видимих ознак використання та їх загальна вартість становить 31393,80 грн.

Як убачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, у якій він вказав свої паспортні дані та дані про транспортний засіб, та при усному опитуванні заперечив наявність у нього будь-яких інших товарів.

Вищезазначені нові шини «SP 247 385/65R22/5 164R158L» до вантажного автомобіля, 2021 року виготовлення торгівельної марки «DUNLOP» ОСОБА_1 не визнав своєю власністю та повідомив, що не знав про їх наявність у вантажному транспортному засобі.

Суд уважає, що виявлені митним органом у відділенні для перевезення піддонів напівпричепу «Schmitz», р.н.з. НОМЕР_2 нові шини до вантажного автомобіля, торгівельної марки «DUNLOP», іноземного виробництва, артикул НОМЕР_3 , в кількості 2 шт. загальна вага яких становить 154 кг., що перевищує сумарну вагу визначену ст. 374 МК України, а саме до 50 кг., а тому підлягають обов`язковому декларуванню.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що переміщувані шини вже вивозилися з митної території України під час перетину державного кордону напівпричепом з д.н.з. НОМЕР_2 , 01.07.2022 року, колегія суддів враховує пояснення інспектора відділу № 2 митного поста «Тиса» Закарпатської митниці, який здійснював митний контроль та оформлення зазначеного транспортного засобу 01.07.2022 року, який зазначив, що при скануванні транспортного засобу у відділенні для перевезення піддонів напівпричепа з правої та лівої сторін за напрямом його руху дійсно знаходились дві шини без дисків до вантажного автомобіля бувші у використанні з видимими ознаками експлуатації, які на думку суду не суперечливими у зв`язку з тим, що інспектор не міг пригадати марку шин, оскільки основною характеристикою для митного органу у даному випадку є встановлення саме ознак експлуатації таких, тобто того , що шини без дисків які вивозилися з митної території України у відділенні для перевезення піддонів напівпричепу «Schmitz», р.н.з. НОМЕР_2 - були бувші у використанні.

Крім цього, як вірно відмітив суд першої інстанції, що твердження позивача про те, що інспектором митниці не спростовано того, що виявлені шини не були запасними частинами до автомобіля є безпідставними, з огляду на місце виявлення таких, а саме: такі не знаходилися у місці визначеному виробником, а також з огляду на стан таких, які згідно висновку експерта були без ознак використання.

Отже, позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за недекларування товарів посадовою особою митного органу.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 73 КАС України).

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова від 31.08.2022 року у справі № 0633/30500/22 про порушення митних правил є правомірною, судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 243, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд-

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2024 року у справі № 308/12510/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 17.12.24