Справа № 303/9909/24
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Мукачево Справа №303/9909/24

2-а/303/96/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Чухайло К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )

до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2

про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

За участю:

представника позивача Соколовської Ю.О.;

відповідача - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )

представника відповідача Чернілевської К.Г.

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про продовження строку затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач був виявлений та затриманий 20.06.2024 в напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

21.06.2024 Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виданої на його підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 .

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 (справа №3035363/24) ухвалено затримати відповідача, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, а саме до 20 грудня 2024 року (включно).

Наразі відповідач утримується у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України.

29.07.2024 року відповідач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (надалі Управління), із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, однак як стало відомо позивачу із листа Управління від 23.08.2024 №02.1/11165-24-вих., зазначена заява-анкета ОСОБА_1 була повернута адресату разом з додатками 20.08.2024, а сам заявник не перебуває на обліку, як шукач захисту.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії (справа №620/12158/24). За наслідками розгляду даної справи судом прийнято рішення від 31.10.2024, яке було оскаржене Управлінням до Шостого апеляційного адміністративного суду.

За доводами позивача, строк затримання ОСОБА_1 закінчується 20 грудня 2024 року, однак підстав для законного його перебування на території України не має, документи, що посвідчують особу та надають право на виїзд за межі території України у відповідача відсутні, а забезпечити примусове його видворення наразі не виявляється можливим, оскільки у зв`язку з широкомасштабною агресією російської федерації проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано, діяльність посольств та консульських установ припинена, що унеможливлює фактичне здійснення листування з країною громадянської належності відповідача для отримання документів, які б надавали ОСОБА_1 право виїхати з України.

При цьому, позивач зазначає, що в рамках вжиття заходів для забезпечення виконання вимог закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» НОМЕР_3 прикордонним загоном було направлено лист на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ), що є провідною міжурядовою організацією в сфері міграції та Агентством ООН з питань міграції в Україні, з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі, відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих).

Також позивач звертався до Міжнародного Комітету Червоного Хреста з проханням надати детальну інформацію з приводу підстав, порядку отримання та використання екстреного проїзного документа для подальшого розгляду питання щодо можливості документування ним громадян російської федерації, в тому числі відповідача (лист від 02.12.2024 №02.1/15752-24-Вих).

Відповіді на вищезазначені листи на адресу позивача не надходили.

За таких обставин, позивач просить суд продовжити строк затримання відповідача на 6 місяців до 20.06.2025.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з обов`язковою участю сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 год. 10 хв. 12.12.2024.

У судовому засіданні 12.12.2024 відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою забезпечення його права на користування правничою допомогою, яке протокольною ухвалою суду задоволено, судове засідання відкладено на 17.12.2024 о 11.30 хв.

На підставі ухвали суду від 16.12.2024 року також задоволено клопотання представника відповідача Чернілевської К.Г. про участь у судовому засіданні призначеному на 17.12.2024 о 11.30 хв. в режимі відеоконференції.

16.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача Чернілевської К.Г. надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача, прийнявши участь у судовому розгляді справи, просила позов задоволити, посилаючись на його обґрунтованість поданими суду доказами. Крім того, представник позивача зазначила, що позивачем було вжито ряд заходів з метою документування відповідача та направлено відповідні листи до компетентних органів. Разом з тим, через повномасштабну агресію російської федерації проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ російської федерації на території України припинена. Представлення інтересів російської федерації дипломатичним представництвом в Україні не здійснюється, що унеможливлює здійснення листування з країною громадянської належності відповідача з метою отримання документів, які б надавали право відповідачу у встановленому законом порядку виїхати з України.

Відповідач не висловив своєї позиції стосовно позову, натомість його представник в судовому засіданні заперечила проти позову. На думку сторони відповідача, на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки відповідач звернувся 29.07.2024 року до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області із заявою за захистом відповідно до ратифікованих Україною міжнародних конвенцій.

Управління листом від 15.08.2024 повідомило відповідача про розгляд його заяви в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», незважаючи на те, що відповідач подав заяву на підставі Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Тобто, заява відповідача була розглянута Управлінням не за спеціальною процедурою, яка визначена Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 року.

Сторона відповідача також посилається на те, що через допущення протиправної бездіяльності органом міграційної служби, рішення за результатами належного розгляду заяви відповідача станом на сьогодні, досі не прийнято, а тому підстав для примусового видворення (а отже і затримання) відповідача за межі території України до завершення процедури визначення його статусу відсутні. Позовна заява є необґрунтованою, та задоволенню не підлягає.

Заслухавши доводи та заперечення учасників сторін, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

20.06.2024 близько 08.00 прикордонним нарядом «Група реагування» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону, під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

21.06.2024 року начальником НОМЕР_3 прикордонного загону полковником ОСОБА_3 було затверджено рішення про примусове видворення відповідача за межі території України.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року по справі №303/5363/24 (провадження 2-а/303/44/24) громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , було затримано з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком 6 (шість) місяців, а саме до 20.12.2024 (включно).

Згідно з постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2024 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 1 ст. 204-1 КуПАП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до рішення, затвердженого начальником НОМЕР_3 прикордонного загону полковником ОСОБА_3 від 27.06.2024 громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України, де відповідач наразі утримується.

Як вбачається з листа Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України від 29.07.2024 №7477.5-109/7477.1-24, адресованого начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 полковнику ОСОБА_4 , відповідач 29.07.2024 року звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яка була направлена для розгляду до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

В подальшому, у відповідь на запит в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 полковника ОСОБА_5 від 20.08.2024 №02.1/11165-24-Вих, Управління повідомило листом від 23.08.2024 №7401.6-4760/74.2-24 про те, що заява-анкета ОСОБА_1 із додатками була повернута адресату 20.08.2024, а сам заявник не перебуває на обліку в Управлінні як шукач захисту.

31.08.2024 та 19.09.2024 позивач звертався до Сектору оформлення документів №2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України з проханням про надсилання на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону копії паспортного документу відповідача, внаслідок чого, вищезазначена установа надіслала інформаційну сторінку паспортного документу громадянина російської федерації НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата видачі 30.05.2019, дійсний до 30.05.2023, орган, що видав Посольство росії в Україні, а також її офіційний переклад на українську мову.

По відношенню до фактичних обставин справи суд передусім виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Аналогічні приписи містяться в частині першій та другій ст. 29 Конституції України, які регламентують, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі Chahal v. The U.K . Арр. 22414/93, 15 November 1996 будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Amuur v. France», Арр. 19776/92, 25 June 1996 та у справі «Dougoz v Greece», App. no. 40907/98, 6 March 2001 вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регламентується Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені у статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої ст. 14 Закону, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Частиною першою ст. 15 Закону визначено, що в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною четвертою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів , зокрема, як затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Згідно з частиною одинадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини дванадцятої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

При цьому, частина тринадцята ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що під час вирішення адміністративного позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію).

Схожі висновки наведені у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023 по справі № 461/6904/22, від 16.05.2023 по справі №№ 461/6671/22, постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 23.10. 2023 по справі № 216/5861/23.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у постановах від 28.01.2021 по справі №743/1046/20 та від 28.02.2023 по справі №522/17369/21, наявність хоча б однієї з двох умов визначених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи), надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність врахування судом при вирішенні даної справи постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 757/56198/21-к, в якій суд касаційної інстанції погоджуючись з рішенням про скасування постанови Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації, зробив наступні висновки: «На переконання колегії суддів апеляційного суду, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду, подання ОСОБА_8 заяви про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту 13 квітня 2020 року є фактом звернення до Центрального міжрегіонального управління ДМС в місті Києві та Київській області з відповідною заявою, у зв`язку з чим рішення Генерального прокурора ОСОБА_9 від 15 травня 2020 року про видачу до Російської Федерації громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 є передчасним», оскільки спірні за предметом позову обставини справи не є ревалентними.

Судом встановлено, що на даний час відповідач перебуває на території України незаконно, оскільки у нього відсутні будь-які документи, які надають йому право на перетин державного кордону, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійно залишити територію України.

Звернення відповідача до територіального органу ДМС України з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не впливає на правовий статус відповідача у справі як особи, щодо якої відсутні відомості про перебування на території України на законних підставах, а також відомості щодо його ідентифікації.

Відповідно до частини четвертої ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

В свою чергу, позивач в межах визначеного частиною дванадцятою ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства строку звернувся з адміністративним позовом про продовження строку затримання ОСОБА_1 .

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який не одноразово був продовжений та діє на даний час.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем вживались заходи з метою виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.06.2024 року по справі №303/5363/24, однак через повномасштабну агресію російської федерації проти України дипломатичні відносини між нашою державою та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинені, представлення інтересів російської федерації дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, а тому забезпечити примусове видворення відповідача на даний час є неможливим (а.с.33- 34).

Також Законом України «Про зупинення дії Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію» від 24 серпня 2023 року № 3359-IX було зупинено дію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Російської Федерації про реадмісію, вчиненої 22 жовтня 2012 року в м. Москві, ратифікованої Законом України від 5 червня 2013 року № 324-VII.

Таким чином, на даний час припинені дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією та припинено діяльність посольств та консульських установ держави-агресора на території України, що об`єктивно робить неможливим безпосереднє звернення позивача до посольства та консульських установ країни громадянства відповідача із запитом на підтвердження його ідентифікації та оформлення належних документів, які надають право на виїзд з території України.

Позивачем в рамках вжиття заходів для забезпечення виконання вимог закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ) був скерований лист з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації, в тому числі відповідача, свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності (лист від 09.11.2024 року № 02.1/14790-24-Вих).

02.12.2024 року позивач звернувся з листом №02.1/15752-24-Вих до Міжнародного комітету Червоного Хреста з проханням надати інформацію щодо підстав, порядку отримання та використання екстреного проїзного документа з метою подальшого розгляду питання щодо можливості документування, в тому числі, ОСОБА_1 .

Відповіді на вищезазначені листи на момент судового розгляду справи позивачу не надходили.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищенаведеним положенням законодавства та судової практики, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України.

Поряд з цим, суд вважає, що позивачем не доведено в межах розгляду даної справи необхідність продовження строку затримання відповідача тривалістю в 6 місяців, а саме до 20.06.2025.

З метою завершення процедури примусового видворення відповідача до країни громадянської приналежності, суд вважає необхідним продовжити строк затримання відповідача з метою забезпечення його подальшого примусового видворення строком на 3 (три) місяці.

За таких обставин, позов слід задоволити частково.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у порядку, визначеному ст. 139 та ч. 19 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому такі слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 246, 250, 271, 272, 289, Кодексу адміністративного судочинства України Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України строком на 3 (три) місяці, а саме до 16.03.2025 (включно).

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Копію рішення невідкладно видати учасникам справи.

5. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 .

Представник позивача: Соколовська Юлія Олегівна, АДРЕСА_2 .

Відповідач: громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце перебування: Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства , які незаконно перебувають в Україні, Державної міграційної служби України, 15044, вул. Лісна, 5, с. Розсудів, Чернігівський район, Чернігівська область.

Представник відповідача: Чернілевська Катерина Геннадіївна, м. Київ, 04070, вул. Григорія Сковороди, 21/16.

Суддя В. В. Кость