Справа № 140/36254/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/36254/23 пров. № А/857/16314/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові апеляційні скарги Фінансового управління генерального штабу Збройних Сил України та ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року, ухвалене суддею Дмитруком В.В. у м. Луцьку, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 140/36254/23 адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління генерального штабу Збройних Сил України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати вихідної допомоги в розмірі 32345 грн 18 коп.;

- стягнути середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 30.06.2022 по 06.12.2023 в сумі 119727 грн 75 коп.

03 червня 2024 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Зобов`язав Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2022 року по 06 грудня 2023 року в розмірі 32338,46 грн 46 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи це рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 32338,46 грн., враховуючи принцип співмірності та виходячи з істотності частки виплаченої суми, в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржили відповідач та позивач, подавши апеляційні скарги.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на день звільнення позивача з військової служби був відсутній спір щодо виплат при звільненні, тож підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Крім того, відповідач вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень статті 117 КЗпП України.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд помилково застосував принцип співмірності до спірних правовідносин.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач з 13.05.2020 працював на посаді головного спеціаліста відділу технічного нагляду та охорони праці Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України.

На підставі наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України від 30.06.2022 № 14-ДС позивач звільнений із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з скороченням посад.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 № 140/6300/23, зокрема, зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу.

На виконання вказаного рішення суду, відповідач 06.12.2023 виплатив позивачу вихідну допомогу при звільненні в сумі 32345,18 грн.

У зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.06.2022 по 06.12.2023.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у строк, зазначений у цій статті, виплатити безспірну суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 825/742/16 Верховний Суд зазначив, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

У справі № 825/742/16 Верховний Суд з`ясував, що спір щодо невиплачених при звільненні сум між роботодавцем і працівником виник більш ніж через півтора роки після звільнення. З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що у такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Апеляційний суд встановив, що позивач звільнений з військової служби 30.06.2022 і, безпосередньо після звільнення у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум.

Лише у квітні 2023 року позивач звернувся до суду з вимогами про виплату вихідної допомоги при звільненні.

Отже, спір про належні позивачу суми при звільненні виник через тривалий час після звільнення (10 місяців), у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25.11.2022 року у справі № 380/693/20.

Вказаний вище висновок апеляційного суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин вказану вище постанову Верховного Суду, внаслідок чого зробив невірний висновок про право позивача на отримання компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, неправильно встановив обставини справи, а тому прийняв незаконне рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги Фінансового управління генерального штабу Збройних Сил України такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу Фінансового управління генерального штабу Збройних Сил України необхідно задовольнити та прийняти постанову, якою рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Оскільки, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову, то апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фінансового управління генерального штабу Збройних Сил України задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року в справі № 140/36254/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко