Справа № 420/16837/22
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

17 грудня 2024 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В.,
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років з урахуванням служби у збройних силах СРСР та Збройних Силах України та зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки пропорційно служби у 2022 році.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

В решті позовних вимог відмовлено.

17.08.2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи по справі.

06.11.2023 року відповідачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року залишено без змін.

Ухвалою суду від 27.11.2024 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 420/16837/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22, а саме - зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановлено строк для подання звіту три місяці, що обчислюється з дати набрання цієї ухвали суду законної сили.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення по справі № 420/16837/22, в якій просить суд відстрочити військовій частині НОМЕР_1 виконання судового рішення по справі № 420/16837/22 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки строком на 6 місяців; на виконання вимог ч. 7 ст. 378 КАС України змінити строк подання військовою частиною НОМЕР_1 звіту про виконання рішення суду по справі № 420/16837/22, встановленого ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року.

В обґрунтування заяви військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що наразі судове рішення невиконане лише в частині виплати грошових коштів, нарахованих на виконання судового рішення. В іншій частині судове рішення виконане боржником. 25 червня 2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із надходженням до військової частини у червні 2024 року виконавчих документів видано наказ (по стройовій частині) № 178 від 25.06.2024 року, яким внесено зміни у п. 11.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 444 від 19.10.2022 року та вказаний пункт наказу було викладено в іншій редакції, згідно якої ОСОБА_1 зокрема здійснено перерахунок вислуги років і така станом на 19.10.2022 року становить 10 років 00 місяців 00 днів. Згідно розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби від 08.08.2024 року вбачається, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/16837/22 ОСОБА_1 нараховано грошові кошти і розпорядником бюджетних коштів зроблено відповідну заву до вищого командування з метою отримання додаткового фінансування для виплати грошових коштів позивачу. У той же час, військова частина НОМЕР_1 не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 на підставі рішення командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України вх. № 1433 від 04.07.2022 року, рішення Міністра оборони України № 12653/з від 13.06.2022, Окремого доручення Міністра оборони України № 248/1200 від 02.03.2022 року та рішення командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 04.08.2023 № 760/15/19255. Згідно повторного листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 760/31315 від 15.10.2024 року та листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України № 220/13/908 від 04.11.2024 року в управлінні та Департаменті соціального забезпечення МОУ триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано. Таким чином, у разі надходження додаткового фінансування, грошові кошти будуть перераховані ОСОБА_1 за наданими реквізитами. Вказана обставина не є залежною від військової частини НОМЕР_1 з вищевикладених доводів. Заявник переконаний, що викладені обставини підтверджують те, що суб`єкт владних повноважень вжив усі залежні від нього дії щодо належного виконання судового рішення, однак нездійснення виплати коштів у даному випадку зумовлено в цілому тим, що у державному бюджеті відсутнє фінансування. Військова частина НОМЕР_1 не може вплинути на дану обставину, оскільки перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , яка у свою чергу клопотала перед вищим командуванням про виділення додаткового фінансування, що зокрема підтверджується розрахунком потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби від 08.08.2024. Також, військова частина НОМЕР_1 вказує, що у зв`язку із веденням воєнного стану в Україні усі військові формування держави України переведені на посилений режим несення військової служби, в тому числі і військова частина НОМЕР_1 , яка вже тривалий період часу здійснює захист територіальної цілісності та недоторканості України на Сході України, що в умовах війни є пріоритетним напрямком в діяльності держави. При цьому, слід додатково і окремо зауважити те, що військова частина НОМЕР_1 вчинила усі залежні від неї дії щодо належного виконання судового рішення, втім попри сформованість заявки на виділення додаткового фінансування вищим командуванням через відсутність відповідних бюджетних асигнувань така заявка поки що залишається нереалізованою.

Ухвалою від 09.12.2024 року Одеський окружний адміністративний суд призначив розгляд заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення по справі № 420/16837/22 у судовому засіданні на 17 грудня 2024 року о 10:00 год.

В судовому засіданні представники військової частини НОМЕР_1 наполягав на задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 17.12.2024 року, продовжив розгляд заяви в порядку письмового провадження.

Вирішуючи вказану заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України № 1404-VIIІ) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (частина 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини 4 статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу наведеної норми вбачається, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).

Указана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

При цьому, питання розстрочення або відстрочення рішення суду знаходяться в площинні процесуального права.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконанням, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але і його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі №819/150/17).

У рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення 27 листопада 2008 року у справі №1-37/2008).

У рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Суд уважає, що при розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22:

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років з урахуванням служби у збройних силах СРСР та Збройних Силах України та зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022;

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Одеським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи:

- № 420/16837/22 від 17.08.2023 року про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років з урахуванням служби у збройних силах СРСР та Збройних Силах України та зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022;

- № 420/16837/22 від 17.08.2023 року про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- № 420/16837/22 від 17.08.2023 року про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Позивачем було пред`явлено вказані виконавчі листи до примусового виконання до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

06.11.2023 року відповідачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року залишено без змін.

Постановою головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.06.2024 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 420/16837/22 від 17.08.2023 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). В даній постанові зазначено, що боржником вимоги виконавчого документу виконано боржником.

Постановами головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28.06.2024 року закінчено виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 420/16837/22 від 17.08.2023 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок вислуги років з урахуванням служби у збройних силах СРСР та Збройних Силах України та зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 службу (навчання) курсантом у Львівському вищому військово-політичному училищі з 01.08.1987 по 27.08.1991, службу в Тамбовському вищому військовому командному училищі хімічного захисту ім. М.І. Подвойського з 27.08.1991 по 22.02.1995 та військову службу у Збройних Силах України з 14.01.2022 по 19.10.2022, та виконавчого листа № 420/16837/22 від 17.08.2023 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (державним виконавцем вжито усіх заходів, передбачених законом, а рішення не може бути виконано без участі боржника).

У вказаних постановах зазначено, що вимоги виконавчих документів боржником не виконані. Державним виконавцем були здійснені всі заходи передбачені Законом України "Про виконавче провадження". Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». 17.10.2023 року державним виконавцем винесена постанова про накладення на боржника Військову частину НОМЕР_1 штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 5 100 гривень 00 копійок за невиконання без поважних причин рішення суду в повному обсязі. 13.11.2023 року за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин державним виконавцем винесена постанова про накладення на боржника Військову частину НОМЕР_1 штрафу у розмірі 10200,00 грн. Згідно абзацу 3 частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 19.06.2024 року до Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області надіслано Повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

З наведеного вбачається, що станом на червень 2024 року у відповідача була фінансова можливість виконати рішення суду, оскільки останнім було виплачено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Жодних пояснень щодо підстав не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби разом з компенсацією за невикористані дні щорічної основної відпустки, відповідачем не наведено.

Також, суд зазначає, що наказ (по стройовій частині) № 178 від 25.06.2024 року, яким внесено зміни у п. 11.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 444 від 19.10.2022 року та вказаний пункт наказу було викладено в іншій редакції, згідно якої ОСОБА_1 зокрема здійснено перерахунок вислуги років і така станом на 19.10.2022 року становить 10 років 00 місяців 00 днів, був виданий після направлення 19.06.2024 року до Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області надіслано Повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (державним виконавцем вжито усіх заходів, передбачених законом, а рішення не може бути виконано без участі боржника).

При цьому, заявником не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин, що заважали вчасно виконати рішення суду.

Наданий заявником лист про виділення додаткового фінансування, датований 08.08.2024 року,тобто також був сформований після направлення 19.06.2024 року до Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області надіслано Повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (державним виконавцем вжито усіх заходів, передбачених законом, а рішення не може бути виконано без участі боржника).

При тому, що рішення, про відстрочення якого подано заяву, набрало законної сили та підлягало виконанню з березня 2024 року.

Крім того, суд зауважує, що з заявою про розстрочення виконання рішення відповідач звернувся після винесення судом ухвали від 27.11.2024 року, якою встановлено судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року у справі № 420/16837/22, а саме - зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання цього рішення суду.

Наведене вище, на переконання суду, свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Суд зазначає, що відстрочення виконання даного рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Також, заява не містить підстав уважати, що після завершення терміну відстрочення рішення суду буде виконано, що нівелює значення інституту судового захисту прав громадян.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення по справі № 420/16837/22 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 248, 378 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення по справі № 420/16837/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 256 КАС України та оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.294- 296 КАС України.

Суддя Г. В. Лебедєва