Справа № 460/6347/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/6347/24 пров. № А/857/21258/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року (головуючий суддя Комшелюк Т.О.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Рівне у справі №460/6347/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання вчинення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В :

08.06.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.05.2024 року №92 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити й виплачувати позивачу з 13.05.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 20.05.2024 року №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 13.05.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 13.05.2024. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 повних роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років. Суд першої інстанції вказав, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) Серія НОМЕР_1 , виданого 02.02.1994, підтверджує той факт, що з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року він постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. Суд першої інстанції зазначив, що рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з підстав не підтвердження факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років є протиправним та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позаяк дотримання позивачем інших необхідних умов для призначення даного виду пенсії не є спірним у даній справі, то позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подали апеляційні скарги, просять скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року та в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області мотивовано тим, що статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку за наявності встановленої цією статтею тривалості постійного проживання або постійної роботи на радіоактивно забруднених територіях, а не тривалості реєстрації на таких територіях. Скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», а довідки про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Скаржник наголошує, що документальне підтвердження проживання позивача у с. Лозки, Вараського району, Рівненської області в певний період, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що позивач проживав в зазначеному населеному пункті в спірний період.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області мотивовано тим, що початкова величина зниження пенсійного віку до позивача не застосовується, оскільки доказів, які підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1985 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на таке зниження пенсійного віку. Скаржник вказує, що однією з обов`язкових умов для призначення пенсії із застосуванням ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є те, що особа мала постійно проживати чи постійно працювати в зоні добровільного гарантованого відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, що підтверджується довідкою, виданою органами місцевого самоврядування про період проживання (роботи) на цих територіях. Скаржник наголошує, що рішенням суду у справі № 556/100/24 встановлено факт проживання позивача в зоні добровільного гарантованого відселення в с. Лозки, Вараського району, Рівненської області в період канікул та вихідних днів, що не носить постійного характеру. Скаржник стверджує, що у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 позивач проживав менше 3 років, що є недостатнім для набуття права на призначення пенсії за віком в порядку визначеному ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 02.02.1994.

Згідно довідки Рафалівської селищної ради Вараського району Рівненської області №1119 від 23.08.2022 ОСОБА_1 з 27.05.1968 по 28.06.1986, з 20.05.1988 по 30.08.1988, з 02.01.1991 по даний час проживає в селі Лозки Володимирецького (Вараського) району Рівненської області.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 позивач у період з 28.05.1986 по 13.05.1988 проходив військову службу.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.04.2024 в справі №556/100/24 (номер провадження №2-о/556/93/2024) встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав в с. Лозки Володимирецького (нині - Вараського) району Рівненської області в період: - 26 квітня 1986 року та 27 квітня 1986 року; - 01 травня 1986 року, 02 травня 1986 року, 03 травня 1986 року, 04 травня 1986 року, 09 травня 1986 року, 10 травня 1986 року, 11 травня 1986 року, 17 травня 1986 року, 18 травня 1986 року, 24 травня 1986 року, 25 травня 1986 року та 31 травня 1986 року; - 01 червня 1986 року, 07 червня 1986 року, 08 червня 1986 року та з 15 червня 1986 року по 27 червня 1986 року; - з 14 травня 1988 року по 31.08.1988 року включно; - 03 вересня 1988 року, 04 вересня 1988 року, 10 вересня 1988 року, 11 вересня 1988 року, 17 вересня 1988 року, 18 вересня 1988 року, 24 вересня 1988 року та 25 вересня 1988 року; - 01 жовтня 1988 року, 02 жовтня 1988 року, 08 жовтня 1988 року, 09 жовтня 1988 року, 15 жовтня 1988 року, 16 жовтня 1988 року, 22 жовтня 1988 року, 23 жовтня 1988 року, 29 жовтня 1988 року та 30 жовтня 1988 року; - 05 листопада 1988 року, 06 листопада 1988 року, 07 листопада 1988 року, 8 листопада 1988 року, 12 листопада 1988 року, 13 листопада 1988 року, 19 листопада 1988 року, 20 листопада 1988 року, 26 листопада 1988 року та 27 листопада 1988 року; - 03 грудня 1988 року, 04 грудня 1988 року, 10 грудня 1988 року, 11 грудня 1988 року, 17 грудня 1988 року, 18 грудня 1988 року, 24 грудня 1988 року, 25 грудня 1988 року та 31 грудня 1988 року; - 01 січня 1989 року, 07 січня 1989 року, 08 січня 1989 року, 14 січня 1989 року, 15 січня 1989 року, 21 січня 1989 року, 22 січня 1989 року, 28 січня 1989 року та 29 січня 1989 року; - з 31 січня 1989 року по 13.02.1989 року включно; - 18 лютого 1989 року, 19 лютого 1989 року, 25 лютого 1989 року та 26 лютого 1989 року; - 04 березня 1989 року, 05 березня 1989 року, 08 березня 1989 року, 11 березня 1989 року, 12 березня 1989 року, 18 березня 1989 року, 19 березня 1989 року, 25 березня 1989 року, 26 березня 1989 року; - 01 квітня 1989 року, 02 квітня 1989 року, 08 квітня 1989 року, 09 квітня 1989 року, 15 квітня 1989 року, 16 квітня 1989 року, 22 квітня 1989 року, 23 квітня 1989 року, 29 квітня 1989 року, 30 квітня 1989 року; - 01 травня 1989 року, 02 травня 1989 року, 06 травня 1989 року, 07 травня 1989 року, 09 травня 1989 року, 13 травня 1989 року, 14 травня 1989 року, 20 травня 1989 року, 21 травня 1989 року, 27 травня 1989 року, 28 травня 1989 року; - 03 червня 1989 року, 04 червня 1989 року, 11 червня 1989 року; - з 12.06.1989 року по 29.07.1989 року; - 30 липня 1989 року; - з 31 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року; - 02 вересня 1989 року, 03 вересня 1989 року, 09 вересня 1989 року, 10 вересня 1989 року, 16 вересня 1989 року, 17 вересня 1989 року, 23 вересня 1989 року, 24 вересня 1989 року, 30 вересня 1989 року; - 01 жовтня 1989 року, 07 жовтня 1989 року, 08 жовтня 1989 року, 14 жовтня 1989 року, 15 жовтня 1989 року, 21 жовтня 1989 року, 22 жовтня 1989 року, 28 жовтня 1989 року, 29 жовтня 1989 року; - 04 листопада 1989 року, 05 листопада 1989 року, 07 листопада 1989 року, 08 листопада 1989 року, 11 листопада 1989 року, 12 листопада 1989 року, 18 листопада 1989 року, 19 листопада 1989 року, 25 листопада 1989 року, 26 листопада 1989 року; - 02 грудня 1989 року, 03 грудня 1989 року, 09 грудня 1989 року, 10 грудня 1989 року, 16 грудня 1989 року, 17 грудня 1989 року, 23 грудня 1989 року, 24 грудня 1989 року, 30 грудня 1989 року, 31 грудня 1989 року; - 01 січня 1990 року, 06 січня 1990 року, 07 січня 1990 року, 13 січня 1990 року, 14 січня 1990 року, 20 січня 1990 року, 21 січня 1990 року, 27 січня 1990 року, 28 січня 1990 року; - з 05 лютого 1990 року по 18 лютого 1990 року; - 24 лютого 1990 року, 25 лютого 1990 року; - 03 березня 1990 року, 04 березня 1990 року, 08 березня 1990 року, 10 березня 1990 року, 11 березня 1990 року, 17 березня 1990 року, 18 березня 1990 року, 24 березня 1990 року, 25 березня 1990 року, 31 березня 1990 року; - 01 квітня 1990 року, 07 квітня 1990 року, 08 квітня 1990 року, 14 квітня 1990 року, 15 квітня 1990 року, 21 квітня 1990 року, 22 квітня 1990 року, 28 квітня 1990 року, 29 квітня 1990 року; - 01 травня 1990 року, 02 травня 1990 року, 06 травня 1990 року та 07 травня 1990 року; - з 08 травня 1990 року по 03 серпня 1990 року; - з 04 серпня 1990 року по 31 серпня 1990 року; - 01 вересня 1990 року, 02 вересня 1990 року, 08 вересня 1990 року, 09 вересня 1990 року, 15 вересня 1990 року, 16 вересня 1990 року, 22 вересня 1990 року, 23 вересня 1990 року, 29 вересня 1990 року, 30 вересня 1990 року; - 06 жовтня 1990 року, 07 жовтня 1990 року, 13 жовтня 1990 року, 14 жовтня 1990 року, 20 жовтня 1990 року, 21 жовтня 1990 року, 27 жовтня 1990 року, 28 жовтня 1990 року; - 03 листопада 1990 року 04 листопада 1990 року, 07 листопада 1990 року, 08 листопада 1990 року, 10 листопада 1990 року, 11 листопада 1990 року, 17 листопада 1990 року, 18 листопада 1990 року, 24 листопада 1990 року, 25 листопада 1990 року; - 01 грудня 1990 року, 02 грудня 1990 року, 08 грудня 1990 року, 09 грудня 1990 року, 15 грудня 1990 року, 16 грудня 1990 року, 22 грудня 1990 року, 23 грудня 1990 року, 29 грудня 1990 року, 30 грудня 1990 року; - з 05 січня 1991 року по 10 березня 1991 року включно канікули та практика; - 16 березня 1991 року, 17 березня 1991 року, 23 березня 1991 року, 24 березня 1991 року, 30 березня 1991 року, 31 березня 1991 року; - 06 квітня 1991 року, 07 квітня 1991 року, 13 квітня 1991 року, 14 квітня 1991 року, 20 квітня 1991 року, 21 квітня 1991 року, 27 квітня 1991 року, 28 квітня 1991 року; - 01 травня 1991 року, 02 травня 1991 року, 04 травня 1991 року, 05 травня 1991 року, 09 травня 1991 року, 11 травня 1991 року, 12 травня 1991 року, 18 травня 1991 року, 19 травня 1991 року, 25 травня 1991 року, 26 травня 1991 року; - 01 червня 1991 року, 02 червня 1991 року, 08 червня 1991 року, 09 червня 1991 року, 15 червня 1991 року, 16 червня 1991 року, 22 червня 1991 року, 23 червня 1991 року; - з 26 червня 1991 року по 31 серпня 1991 року; - 01 вересня 1991 року, 07 вересня 1991 року, 08 вересня 1991 року, 14 вересня 1991 року, 15 вересня 1991 року, 21 вересня 1991 року, 22 вересня 1991 року, 28 вересня 1991 року, 29 вересня 1991 року; - 05 жовтня 1991 року, 06 жовтня 1991 року, 12 жовтня 1991 року, 13 жовтня 1991 року, 19 жовтня 1991 року, 20 жовтня 1991 року, 26 жовтня 1991 року, 27 жовтня 1991 року; - з 03 листопада 1991 року по 03 грудня 1991 року; - 02 листопада 1991 року, 03 листопада 1991 року, 07 листопада 1991 року, 08 листопада 1991 року, 09 листопада 1991 року, 10 листопада 1991 року, 16 листопада 1991 року, 17 листопада 1991 року, 23 листопада 1991 року, 24 листопада 1991 року та 30 листопада 1991 року; - 01 грудня 1991 року; - з 05 грудня 1991 року по 09 грудня 1991 року. Вказане рішення набрало законної сили.

13 травня 2024 року позивач звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заяви про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням №92 від 20.05.2024 відмовлено у призначенні позивачу пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 55 років 11 місяців 16 днів. Страховий стаж позивача становить 34 роки 9 місяців 10 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди. Зазначено, що станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення 1 рік 27 днів. Згідно довідки №1119 від 23.08.2022 частково підтверджується час проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме: періоди з 27.05.1986 по 28.06.1986, з 20.05.1988 по 30.08.1988 співпадають з періодами навчання з 01.09.1986 по 27.05.1986, з 20.06.1988 по 04.12.1991, та з військової службою з 28.05.1986 по 13.05.1988. При цьому зазначив, що Порядок № 22-1, передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. При цьому, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення у вказаному переліку відсутнє. З огляду на викладене, факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не може бути підтверджений судовим рішенням. Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII (далі Закон №796-XII).

Згідно з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 - не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років; з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року - не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 - не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 - не менше 35 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 02.02.1994 серії НОМЕР_1 .

В період з 27.05.1968 по 28.06.1986, з 20.05.1988 по 30.08.1988, з 02.01.1991 по даний час позивач проживає в селі Лозки Володимирецького (Вараського) району Рівненської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення відповідно до постанови №106, що підтверджується довідкою Рафалівської селищної ради Вараського району Рівненської області №1119 від 23.08.2022, виданою старостою Миколою Ничипоруком.

Наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (в редакції чинній на момент видачі позивачці посвідчення).

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в повідомленні про відмову у призначенні пенсії від 20.05.2024 №93 посилалось на те, що розглянувши документи, які були надані для перерахунку та дані електронної пенсійної справи, встановлено, що період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з періоди з 27.05.1986 по 28.06.1986, з 20.05.1988 по 30.08.1988 співпадають з періодами навчання з 01.09.1986 по 27.05.1986, з 20.06.1988 по 04.12.1991, та з військової службою з 28.05.1986 по 13.05.1988.

Проте слід зазначити, що в зазначених відомостях міститься лише інформація про навчання та військову службу позивача та не міститься інформації щодо місця проживання позивача.

Так, наявна в таких відомостях інформація, на переконання суду апеляційної інстанції, за наявності у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, не спростовує обставини, що позивач таким потерпілим від Чорнобильської катастрофи є, та проживав і працював станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу. Проте, неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відмова пенсійного органу носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону, оскільки ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, та проживала або працювала станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, що підтверджується посвідченням, довідкою №119 від 23.08.2022, а також рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 09.04.2024 у справі № 556/100/24 (які в сукупності налічують три роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення), що є достатньою умовою для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги аргументи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неможливості підтвердження факту проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення судовим рішенням, оскільки відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому суд апеляційної інстанції не може надавати оцінку таким обставинам.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо призначення такої та, як наслідок, правильно зобов`язав останнього призначити спірну пенсію. Також є правильним висновок суду першої інстанції щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області нарахувати та виплачувати зазначену пенсію, оскільки саме у вказаному управлінні пенсійного органу позивач перебуває на пенсійному обліку як отримувач пенсії. Та на території якого зареєстрований та проживає.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог частковор, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2024 року у справі №460/6347/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко