Справа № 380/20214/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 рокусправа № 380/20214/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить :

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.02.2024 №69 про відмову щодо переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 31.01.2024 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII Про державну службу у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.09.2024 №406-Ф, №408-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що пропрацювала з 15.08.1994 по 02.01.1996 в Відділі соціального захисту Золочівської РДА, з 02.01.1996 по 31.12.1998 в Управлінні соціального захисту населення Золочівської РДА, з 01.01.1999 по 15.01.2001 в Золочівському районному відділі Пенсійного фонду України, з 16.01.2001 по 31.03.2016 - в управлінні Пенсійного фонду України в Золочівському районі Львівської області, з 01.04.2016 по 05.02.2018 в Золочівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області , з 06.02.2018 по 29.01.2024 - в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, стаж державної служби на день звільнення становить 29 років 05 місяців. Оскільки позивач є особою з інвалідністю 2 групи, реалізуючи своє право вибору пенсії, 31.01.2024 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ. Втім у відповідь отримала рішення про відмову, яке вважає протиправним.

Ухвалою суду від 07.10.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №333377 від 29.01.2020 позивачу встановлено другу групу інвалідності.

Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.01.2024 №70-О звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послух, житлових субсидій та пільг, 29.01.2024 з посади за власним бажанням , частина перша статті 86 Закону України Про державну службу.

Позивач 31.01.2024 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просила перевести її з пенсії по Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію по Закону України Про державну службу як інваліда ІІ групи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 06.02.2024 №69, яким повідомило про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку згідно заяви від 31.01.2024 у зв`язку з відсутністю права на призначення даного виду перерахунку.

Не погодившись із позицією та рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулася за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що позивач з 15.08.1994 по 31.12.1998 працювала в Відділі (Управлінні) соціального захисту Золочівської РДА (02.09.1994 прийняла присягу державного службовця); з 01.01.1999 по 29.01.2024 працювала в органах Пенсійного фонду України.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №333377 від 29.01.2020 позивач є інвалідом ІІ групи.

Відтак, оскільки позивач визнана інвалідом ІІ групи в період перебування на державній службі та має стаж державної служби понад 29 років, то вона набула право на отримання пенсії по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №822/524/18.

Водночас відповідач, розглянувши заяву позивача про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII, всупереч вищенаведеним висновкам суду повідомив позивача про те, що Законом №889-VIII не передбачено право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця та відмовив у переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII.

Наведене свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення та наявність підстав для його скасування.

У відзиві на позовну заяву відповідач також стверджує, що хоч позивач і працювала станом на 01.05.2016 на посаді державного службовця та має більше 10 років стажу державної служби, проте не має права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ на підставі п. 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, оскільки на час звернення до органів Пенсійного фонду з відповідною заявою не досягла 60-річного віку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №822/524/18 вважає доводи щодо необхідності досягнення позивачем 60-річного віку необґрунтованими, оскільки Закон №3723-XII не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на наведене, зважаючи на встановлення під час судового розгляду всіх умов, передбачених ч. 9 ст. 37 Закону №3723-ХІІ, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ з 31.01.2024.

Крім того, позивач також просить призначити пенсію у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідках Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.09.2024 №406-Ф, №408-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Відповідно до пункту 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі Порядок №622) (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 (далі Постанова №1-3) затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII Про державну службу.

Такими довідками є:

про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Згідно поданої заяви від 31.01.2024 про перевід на пенсію по інвалідності державного службовця позивач не долучала довідок про складові заробітної плати.

Позивач в позовній заяві вказує, що зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, втім у відповідь отримала відмову, яку оскаржувала в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі №380/2798/24, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2024 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідок про складові заробітної плати, що подаються для призначення пенсії державного службовця; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області видати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за січень 2024 року, довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за грудень 2023 року та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за грудень місяць 2023 року, за формою, затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3.

На виконання вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувало довідки №406-Ф від 25.09.2024 про складові заробітної плати призначення пенсії державного службовця та №408-Ф від 25.09.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Вказані довідки позивач долучає до позову.

З наведеного висновується, що неподання позивачем довідок при зверненні територіального управлення Пенсійного фонду України було обумовлено протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Зважаючи на видання таких довідок позивачу на виконання рішення суду, суд висновує, що такі має бути враховано при визначенні розміру пенсії позивача, відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, відтак підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.02.2024 №69.

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII з 31.01.2024 з урахуванням довідок Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.09.2024 №406-Ф, №408-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Розподіл судового збору не здійснюється.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна