Справа № 376/3100/24
Суддя: Батовріна І. Г.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/3100/24
Провадження № 2-а/376/29/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.

за участю секретаря Гіптенко Є.О.

розглянувши в місті Сквира Київської області у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Федоренка Володимира Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання дій відповідача неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що постановою поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 від 03.08.2024 р. його було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до вказаної постанови 03.08.2024 у с. Кривошиїнці по вул. Поперечна, 8, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Кросер CR9 не маючи права керування таким транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія), чим порушив п.2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Позивач вказує, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку із відсутністю в його у діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення, та через порушення його права на захист, оскільки постанову він не підписував, поштою її не отримував, таким чином інспектор не надав можливості реалізувати право на надання правової допомоги. Окрім того зазначає, що дану постанову отримав 02.10.2024 року у державного виконавця Драч І.В.. Просив поновити строк звернення до суду, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ББА №601333 від 03.08.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та визнати дії поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 неправомірними.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 14.10.2024 р. відкрито провадження у вищевказаній справі та призначене судове засідання.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву з проханням проводити судовий розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 у судове засідання не з?явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не подавав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. 30.10.2024 року надіслав заяву у якій просив долучити до матеріалів справи рапорт поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 ..

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову було постановлено без участі ОСОБА_1 . Постанову поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області від 03.08.2024 ОСОБА_1 отримав у державного виконавця Драч І.В. разом із постановою про відкриття виконавчого провадження 02.10.2024 р., що підтверджується доданим до матеріалів справи супровідним, на якому проставлена дата отримання.

Згідно з ч. 1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За таких обставин, оскільки позивачем надані докази того, що він отримав копію постанови 02.10.2024 р., суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк на оскарження постанов в справі про адміністративне правопорушення, а тому вважає можливим поновити йому пропущений строк на звернення до суду із позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається противоправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 03.08.2024 поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Федоренком В.С. було винесено постанову серії ББА №601333, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до постанови, 03.08.2024 у с. Кривошиїнці по вул. Поперечна, 8, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Кросер CR9 не маючи права керування таким транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія), чим порушив п.2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

У свою чергу позивач заперечує проти обставин, зазначених поліцейським, вказував на те, що належний йому електровелосипед обладнано електродвигуном потужністю до 800 Вт й відповідно він не підпадає під категорію транспортних засобів, віднесених до категорії А 1.

Таким чином, спірні правовідносини виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу й відповідно врегульовані нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) та Правилами дорожнього руху (далі ПДР).

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, частина друга статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно з ст.. 14 «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

При цьому, Правилами дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (підпункт «а» пункту 2.1); реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон) (підпункт «б» пункту 2.1); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (підпункт «ґ» пункту 2.1); під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів (п.2.3).

У свою чергу, відповідно до пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналогічні положення закріплені і в статті 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої водій зобов`язаний мати, зокрема при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відтак, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавством визначено перелік випадків, коли працівник поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс для перевірки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , 03.08.2024 р. керував транспортним засобом, а саме електровелосипедом Кросер CR9 не маючи право керування таким транспортним засобом (відсутнє посвідчення водія), чим порушив п. 2.1 а Правил дорожнього руху, тобто керував транспортним засобом без відповідної категорії посвідчення водія А1.

У свою чергу, відповідно до п.1.10ПДР транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу; мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см. або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Згідно з п.2.13ПДР до транспортних засобів категорії «А1» відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється в тому числі, на транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що механічним транспортним засобом є транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, при цьому до категорії мопедів (двоколісних транспортних засобів, які мають електродвигун), зокрема відносять транспортні засоби з електродвигуном потужністю до 4 кВт.

Таким чином, законодавством поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» розмежовано, різниця між цими поняттями полягає в наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна.

Тому, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більше 3 кВт.

Водночас, пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 №340, визначено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема: «А1» - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю 4 кВт.

Зокрема, до категорії «А1» відносяться транспортні засоби, зокрема скутери, з електродвигуном потужністю від 3 до 4 кВт, оскільки вони відносяться до механічних транспортних засобів в розумінні Закону України «Про дорожній рух». На ці транспортні засоби право на керування передбачає наявність дозвільних документів, натомість дозвільних документів на керування транспортними засобами з електродвигуном потужністю до 3 кВт не передбачено.

Зважаючи, що електровелосипед позивача має потужність двигуна 800 Вт, то він не належить до механічних транспортних засобів категорії «А1» та не передбачає наявності дозвільних документів на керування вказаним транспортним засобом, а тому особа, яка ним керує не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2ст. 126 КУпАП.

До аналогічного висновку прийшов і Верховний суд у справі № 278/3362/15-к від 01.03.2018.

Так, частина 2 статті 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Враховуючи що електровелосипедом Кросер CR9, 800 Вт за своїми технічними характеристиками не відноситься до мопедів чи інших механічних транспортних засобів, вимоги, які встановлені до водіїв механічних транспортних засобів не можуть застосовуватись до позивача.

Таким чином ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, оскільки адміністративну відповідальність за порушення п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, яким вказаний електровелосипед не є.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного, а складена стосовно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення, сама по собі, не є достатнім доказом його винуватості у вчинені адміністративного правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, як протиправна.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, а також встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування оскаржуваної постанови з закриттям провадження у справі. В задоволенні вимоги позивача щодо визнання незаконними дій відповідача поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки згідно з ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України суд не наділений такими повноваженнями.

На підставі статті 19 Конституції України, статей 126, 222, 247, 251, 258 , 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення та керуючись статтями 6, 9, 19, 77, 78, 90, 243-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області від 03.08.2024 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області Федоренка Володимира Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання дій відповідача неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову від 03.08.2024 р. серії ББА №601333 про накладення адміністративного стягнення, винесену поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадянами відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП і накладене на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г.Батовріна