Справа № 460/24355/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/24355/23 пров. № А/857/22735/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року (головуючий суддя Гудима Н.С., м. Рівне) у справі № 460/24355/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді дисциплінарної скарги від 19.05.2023 про вчинення дисциплінарного проступку слідчим СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції; зобов`язати розглянути таку скаргу в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що дисциплінарну скаргу від 19.05.2023 про вчинення дисциплінарного проступку слідчим СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 відповідач розглянув в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції. Наголошує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що скарга розглянута заступником керівника Головного управління Національної поліції в Рівненській області, а не керівником. Вважає, що заступник керівника не має таких повноважень щодо вирішення скарги про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» у вигляді довічного позбавлення волі.

19.05.2023 позивач подав до Головного управління Національної поліції в Рівненській області дисциплінарну скаргу, у якій просив притягнути слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у неналежному проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.384 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що здійснюючи професійну діяльність поліцейського на посаді слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області старший лейтенант ОСОБА_2 , проводячи досудове розслідування кримінального провадження №0005411 від 04.09.2019, крім ряду порушень КПК України, порушила вимоги ст.19 ч.2 Конституції України та ч.1 ст., ч.1 ст.6, ч.1 ст. 7, ч.1 ст. 8, пп.1-3 ч.1 ст.18, п.6 ч.1 ст.23, ч.1 ст.24, ч.1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію". Зазначено, що слідча порушила присягу працівника поліції, визначену ч.1 ст. 64 цього Закону, оскільки діяла всупереч Конституції та законів України, знехтувала принципами законності та верховенства права, унеможлививши реалізацію прав потерпілого, як людини та громадянина передбачених законами України.

Листом №Г-519/24/02-2023 від 22.06.2023 ГУНП в Рівненській області повідомило позивача, що за результатами розгляду його скарги проведено службову перевірку в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян». За результатами вивчення стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 в порядку ст.39 КПК України надано письмові вказівки та визначено обсяг проведення необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій. Зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. Крім того, проінформовано, що копію скарги скеровано до СВ Дубенського РВП ГУНП для розгляду по суті в частині проведення окремих слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0005411 та врахуванні під час подальшого досудового розслідування. Вказано, що про результати розгляду буде додатково повідомлено слідчим відділенням Дубенського РВП ГУНП. Водночас, роз`яснено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування відповідно до ст.ст.303, 306 КПК України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його скарги в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону №393/96-ВР скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що кожен громадянин України має гарантоване право звернутись до уповноваженого органу із проханням сприяти реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів, а орган, до якого він звернувся, зобов`язаний об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити доводи скарги, невідкладно вжити заходів щодо відновлення порушених прав, виявити та усунути причини та умови, які сприяли порушенням, надати мотивовану відповідь у строки встановленні статтею 20 Закону № 393/96-ВР та повідомити особу про наслідки розгляду.

При цьому, аналізуючи норми Закону №393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

З огляду на зміст вказаного зобов`язання, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення (скаргу) особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2023 у справі №380/15723/22.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначено Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Положення).

Дисциплінарна комісія створюється за письмовим наказом Міністра внутрішніх справ України, службової особи поліції або ректора закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, наділених повноваженнями із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (далі - уповноважений керівник), одночасно з прийняттям рішення про призначення службового розслідування (п.2 розділу І Положення).

Згідно з пунктами 14 та 15 Положення дисциплінарна комісія розпочинає свою діяльність із моменту видання уповноваженим керівником письмового наказу про призначення службового розслідування, в якому зазначається інформація про створення дисциплінарної комісії, призначення її голови та затвердження персонального складу. Повноваження дисциплінарної комісії припиняються в день затвердження уповноваженим керівником висновку службового розслідування.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що службове розслідування стосовно поліцейського проводиться за письмовим наказом керівника про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії. При цьому, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Тобто, формулювання законодавцем означеної правової норми з використанням словосполучення «за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку» означає, що керівником надається оцінка достатності таких даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку поліцейського, в тому числі зазначених у заявах, скаргах та повідомленнях громадян.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що повноваження щодо службового розслідування стосовно поліцейського є дискреційними та є виключною компетенцією відповідного керівника.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 19.05.2023 звернувся до ГУНП в Рівненській області зі скаргою про притягнення слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області до дисциплінарної відповідальності за наслідками проведення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019.

23.05.2023 скарга позивача була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції ВДЗ ГУНП за №Г-519.

22.06.2023 ГУ НП в Рівненській області за результатами розгляду скарги листом №Г-519/24/02-2023 повідомило позивача, що за його скаргою проведено службову перевірку, а копію скарги скеровано до СВ Дубенського РВП ГУНП для розгляду по суті в частині проведення окремих слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0005411 та врахуванні під час подальшого досудового розслідування. Крім того, роз`яснено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування відповідно до ст.ст.303, 306 КПК України.

За результатами розгляду скарги в СУ ГУНП підготовлено доповідну записку, в якій викладені відомості, що стосуються перевірки, а також міститься інформація про хід досудового розслідування із зазначенням проведених слідчих (розшукових) дій, про що позивача додатково повідомлено листом від 31.10.2023 №11841/24-2023.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що скарга позивача щодо дій слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області в ході проведення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 була розглянута на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством, та повідомлено позивача про результати такого розгляду.

Стосовно доводів апелянта про те, що скарга розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції, то колегія суддів зазначає, що призначення службового розслідування та притягнення за його результатами слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області до дисциплінарної відповідальності можливе лише на підставі наказу керівника ГУ НП в Рівненській області, що є його дискреційними повноваженнями.

В даному випадку скарга позивача була розглянута відповідними посадовими особами ГУ НП в Рівненській області, а обставинам, зазначеним у ній, надана оцінка, відтак твердження позивача про протиправну бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Крім того, судом першої інстанції слушно зауважено, що у скарзі позивач фактично не погоджується з діями і рішеннями слідчої СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Вовтонюк С.В. в ході проведення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Частиною 1 ст.303 КПК України визначено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а частиною другою цієї статті передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314- 316 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що орган дізнання, попереднього слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а отже оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Подібна за змістом позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 826/13340/15, від 21 листопада 2018 року в справа № 826/2004/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 808/390/18, від 28 серпня 2019 року у справі № 1540/5031/18.

Також апеляційний суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у справі №380/19076/21, згідно з яким відсутність регламентації у національному законодавстві права особи на оскарження відмови у проведенні службового розслідування є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності слідчого, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі № 460/24355/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар