Справа № 725/10468/24
Суддя: Федіна А. В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/725/110/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового Ватаманюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

та представника позивача Шеромова В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 28.10.2024 року головним спеціалістом - інспектором з паркування Інспекції з паркування Управління порядку та контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради Казимір О.М, винесено постанову №0146554 про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого за ч.1 ст.122 КУпАП по факту порушення пп. б) п. 15.10 ПДР України, а саме стоянка на тротуарі (не на краю тротуару).

Разом з тим, позивач не погоджується із висновками інспектора з паркування, оскільки здійснив зупинку свого легкового автомобіля на краю тротуару з дотриманням підпункту в) п. 15.10 ПДР України, який передбачає виняток із заборони паркування, зокрема дозволяє стоянку легкового автомобіля на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову №0146554 від 28.10.2024 року і закрити дану справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з підстав відсутності у його діях події і складу адміністративного правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП; стягнути на користь позивача судові витрати з Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на наступне.

Так, акцентував увагу на тому, що порушений позивачем п. 15.10 б) ПДР України вказує на те, що стоянка дозволена на тротуарі виключено в тих місцях, де є відповідний дорожній знак, табличка, натомість позивач розмістив свій автомобіль на тротуарі, у місці де відсутні будь-які дорожні знаки та таблички, при цьому автомобіль знаходився на тротуарі усією проекцією, тобто усіма чотирма колесами, а не по краю тротуару та без дотримання вимог п. 11.13 ПДР України, який передбачає у разі необхідності виїзд на тротуари тільки двома колесами передньою або бічною частинами автомобіля. На підтвердження вказаних обставин до відзиву відповідач долучив відповідні фототаблиці.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, звертали увагу на те, що в місці, де позивач припаркував свій автомобіль, досить широкий тротуар та автомобіль залишав для пішоходів понад 2 метри для руху, при цьому п. 15.10б) ПДР України на дані правовідносини дію не поширює.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, враховуючи наявність відзиву з посиланням на докази, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Європейський суд з прав людини у справі «Кобець проти України» зазначав, що відповідно до прецедентної практики при оцінці доказів суд керується критерієм «поза розумним сумнівом» та доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що встановлює вину особи.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, судом встановлено, що інспектором з паркування Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради Казимір О.М. 28.10.2024 року винесено постанову серії СЕ №0146554 якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а/с 5).

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач 25.10.2024 року о 14 год. 31 хв. в м.Чернівці по вул. Коцюбинського, 2 здійснив стоянку транспортного засобу марки Chevrolet д.н.з. НОМЕР_1 на тротуарі (не на краю тротуару), чим порушив п. 15.10 б) ПДР України.

У відповідності до вимог п. 15.10 б) ПДР України, стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що його автомобіль був припаркований з дотриманням п. 15.10 в) ПДР України, відповідно до якого на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

З системного аналізу положень пп. б) та пп. в) п. 15.10 ПДР України вбачається, що стоянка легкового автомобіля на тротуарі можлива у декількох випадках: а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Тобто, пп. "в" слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом "б" п. 15.10ПДР, аналогічно як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пп. "б" п. 15.10 ПДР України є неправомірним, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. "в" вказаного пункту Правил.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи фотознімків, із зображенням автомобіля позивача, номерний знак НОМЕР_1 , вбачається, що автомобіль позивача розташований на краю тротуару та доказів того, що відповідачем здійснювався замір відстані від місця стоянки автомобіля до краю тротуару, де здійснюють рух пішоходи, за допомогою якого можливо було б встановити, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 14-2, 122, 251, 279-1,279-3 КУпАП, ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №0146554 від 28.10.2024 року, яка винесена інспектором з паркування Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення буде виготовлений 12.12.2024 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна