Справа № 240/5632/23
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2024 року

м. Київ

справа №240/5632/23

адміністративне провадження № К/990/46329/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Чиркіна С.М., суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі № 240/5632/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення матеріальної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області матеріальну шкоду, у вигляді неотриманої частини пенсії у розмірі 84% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури без обмежень її граничного розміру підтверджено постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2013 у справі № 2а-690/12, а саме посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", завданої положеннями пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 31.03.2020 в сумі 944 751,36 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на його користь.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024, у задоволенні позову відмовлено.

02.12.2024 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, через систему "Електронний суд", надійшла касаційна скарга позивача на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024, в якій скаржник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Як на підставу касаційного оскарження позивач покликається на підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (№ 420/8512/20, № 240/35215/23, № 240/1335/23); справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу).

Також покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Вважає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо розгляду справи про заподіяння шкоди, прийняттям неконституційного правового акту, стягнення матеріальної, моральної шкоди з Держави Україна.

Скаржник вважає оскаржувані судові рішення такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, незаконними, необґрунтованими.

На думку скаржника діями Держави України було порушено його право власності на отримання пенсії із частини заробітної плати, а саме: з посадового окладу, визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Вважає, що йому завдано матеріальну шкоду за період з 01.07.2015 по 31.03.2020 у сумі 865 295,76 грн положеннями пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, що визнані в подальшому неконституційними рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) у частині окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України.

Скаржник вважає, що суди не дотрималися судової практики, а саме сформованої у справах: № 160/6949/20, № 295/8799/20, № 911/4249/16, № 927/291/17 (провадження 12-46гс18), № 812/292/18, № 822/524/18, № 400/2085/19, №240/7087/20, № 640/11168/20, № 380/12337/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору дана справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Вирішуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Так процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Суд вважає, що твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

Щодо покликання скаржника на підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України як підставу касаційного оскарження суд зазначає наступне.

Так скаржник вважає, що оскаржувані судові рішення у цій справі позбавляють його можливості спростувати обставини, встановлені при розгляді справ №420/8512/20, № 240/35215/23, № 240/1335/23.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, на розгляді Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 420/8512/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім ТЕКСІМ» до Державної податкової служби України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДПС в Одеській області про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд вважає, що скаржник не обґрунтував яким чином оскаржувані рішення у цій справі позбавляють його можливості спростувати обставини, встановлені при розгляді справи № 420/8512/20. Та як розгляд цієї справи пов`язано зі справою №420/8512/20.

На розгляді Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа № 240/35215/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просив: визнати бездіяльність Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати частини пенсії, а саме посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", за період із 13.12.2019 по 15.03.2021 в сумі 317 554,20 грн протиправною та зобов`язати Державу Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити неотриману частину пенсії, а саме: посадового окладу визначеного за частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", за період із 13.12.2019 по 15.03.2021 в сумі 317 554,20 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Сьомий апеляційний адміністративний суд від 18.11.2024 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05.09.2024.

Тобто рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 станом на час постановлення цієї ухвали не набрало законної сили та відбувається його апеляційний перегляд.

Окрім того скаржник не зазначив які обставини у цій справі встановлені судами попередніх інстанцій невірно та як такі обставини вливають на розгляд справи №240/35215/23.

На розгляді Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа № 240/1335/23 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суд вважає, що скаржник не обґрунтував яким чином оскаржувані рішення у цій справі позбавляють його можливості спростувати обставини, встановлені при розгляді справи № 240/1335/23. Та як розгляд цієї справи пов`язано зі справою №240/1335/23.

Щодо покликання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема не врахування судами правових висновків, викладених у справах: №160/6949/20, № 295/8799/20, № 911/4249/16, № 927/291/17 (провадження 12-46гс18), № 812/292/18, № 822/524/18, № 400/2085/19, № 240/7087/20, №640/11168/20, № 380/12337/20, суд зазначає наступне.

Так, у справі № 160/6949/20 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив стягнути з Держави України в особі прокуратури Дніпропетровської області на його користь матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного за частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 24.09.2019 у сумі 767 464,47 грн.

У справі № 295/8799/20 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди.

У справі № 911/4249/16 ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком» звернулося до господарського суду з позовом до Управління про стягнення 222039,80 грн заборгованості з понесених позивачем витрат унаслідок надання окремим категоріям населення телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

У справі № 927/291/17 ПАТ «Укртелеком» в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради про стягнення 423 248,60 грн заборгованості за телекомунікаційні послуги за період з 01.10. по 31.12.2016.

У справі № 812/292/18 Обласна комунальна установа «Луганський обласний центр підтримки молодіжних ініціатив та соціальних досліджень» звернулася до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Луганській області, у якому просила скасувати рішення відповідача від 13.12.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску в загальній сумі 45 тис. 82 грн 77 коп.

У справі № 822/524/18 позивачка звернулася до суду з позовом до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, у якому з урахуванням уточнень просила: визнати протиправною відмову Кам`янець-Подільського об`єднаного управління ПФУ Хмельницької області здійснити переведення з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця; зобов`язати відповідача призначити та здійснювати нарахування й виплату їй з 31.01.2018 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідці від 31.01.2018.

У справі № 400/2085/19 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження призначеної йому пенсії максимальним розміром; зобов`язати відповідача здійснювати виплату призначеної йому пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 16.05.2018.

У справі № 240/7087/20 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії; зобов`язати відповідача щомісячно виплачувати з 01.01.2020 пенсію по інвалідності без обмеження максимальним розміром;

У справі № 640/11168/20 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з обмеженням її максимальним розміром; зобов`язати відповідача здійснити виплату позитвачу пенсії без обмеження максимальним розміром, відповідно до розрахунку, починаючи з дати її призначення.

У справі № 380/12337/20 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження з 20.07.2020 призначеної та виплаченої пенсії максимальним розміром; зобов`язати відповідача здійснити з 20.07.2020 виплату та виплачувати в подальшому позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром, в тому числі незалежно від збільшення загального підсумкового розміру пенсії внаслідок збільшення складових пенсії, підвищень, надбавок та доплат до пенсії, та незалежно від збільшення встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 20.07.2020 по день проведення доплати.

Суд не бере до уваги покликання скаржника на правові висновки у вище зазначених справах, так як обставини цієї справи та справ, зазначених скаржником з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, у різні періоди часу з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпунктів "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України є необґрунтованими, оскільки аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпунктах "а"-"в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі "Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії").

Окрім того суд вважає за належне покликатись на правовий висновок Верховного Суду від 20.10.2022 у справі № 320/13773/20 щодо впливу рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на період до його прийняття:

« 41. Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

42. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

43. Водночас, як визначено частиною другою статті 152 Конституції України і частиною першою статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

44. У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

45. Подібний висновок також висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19, за яким: рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

46. Верховний Суд наголошує, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020.

47. Водночас, Суд звертає увагу, що спірні правовідносини між сторонами виникли щодо нарахування і виплати заборгованості по заробітній платі та інших похідних платежів за період з 01.07.2015 до 31.04.2019.

48. Таким чином, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Такий же підхід застосовано судами попередніх інстанцій у цій справі.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.08.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2024 у справі № 240/5632/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення матеріальної шкоди.

Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач С.М. Чиркін

Судді: Я.О. Берназюк

В.М. Шарапа