Справа № 594/1755/24
Суддя: Губіш О. А.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 594/1755/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої-судді: Губіш О.А.

з участю:

секретаря: Окулянко У.Г.

представника позивача адвоката Кантелюк Т.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кантелюк Томаша Теодора Юрійовича, до поліцейського, старшого сержанта Варшавського Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кантелюк Т. Ю., звернувся до суду з позовом до поліцейського, старшого сержанта Варшавського О.В., Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕНА № 3507637 від 19 листопада 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову посилається на те, що оскаржувана постанова винесена нполіцейським Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшим сержантом поліції Варшавським Л.В. стосовно нього з підстав керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з.

Вважає постанову безпідставною та такою, що ухвалена з істотним порушенням його прав і такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому, підлягає скасуванню.

Так, зазначає, що, в обстановці, що склалася керував транспортним засобом без посвідчення водія відповідної категорії за наявності обставин крайнього необхідності. Дідусь його товариша ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з 18.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Мельнице-подільський центр первинної медико-санітарної допомоги". Госпіталізований у важкому стані - ургентно, тобто через невідкладну медичну допомогу, та був у реанімації. Він терміново потребував ліків, а саме "Актилизе лиофил д р-ра д инф 50мг фл №1». На той момент такі ліки були лише в одній аптеці в м.Києві. Оскільки сам онук ОСОБА_2 немає водійського посвідчення, він звернувся до нього із проханням поїхати до м. Києва за ліками. Інших осіб, які б могли оперативно виїхати за ліками ні рідним хворого, ні самому ОСОБА_1 знайти не вдалось. Саме повертаючись з м. Києва із ліками, його було зупинено поліцейськими та складено постанову, хоча повідомляв поліцейських про обставини, за яких йому довелося сісти за кермо без відповідної категорії, що це було пов`язано з наданням невідкладної медичної допомоги.

Крім того, вважає, що оскаржувана постанова була ухвалено посадовою особою органу внутрішніх справ з істотним порушенням його прав та правових гарантій. Постанову винесено «на місці вчинення правопорушення» (просто на дорозі) та відразу після того, як правопорушення, ніби то було вчинено. За таких умов не мав часу та, відповідно, фізичної можливості, скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП України.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали суду 06 грудня 2024 року, при цьому, судом визначено, що розгляд справи підлягає проведенню в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12.12.2024 на адресу суду від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що відповідач позов не визнає та в задоволенні такого просить відмовити. При цьому, представник позивача посилаються на те, що на відеозаписі наданому поліцейським Варшавським О.В. вбачається, що ОСОБА_1 зазначив працівникам поліції, що керує транспортними засобами, право на керування якими немає (відсутня категорія В) вже понад рік, так як в нього виникали різного роду «фізичні та психологічні моменти», що заважали отримати право на керування транспортним засобом відповідної категорії. В позові також йдеться про те, що ніхто окрім позивача не мав фізичної змоги дістати ліки на лікування родича його друга, що в судовому засіданні можливо буде підтверджено показами свідків, однак, при розгляді справи, Хрущ Ю.Ю. зазначив поліцейським іншу підставу неможливості не порушувати законодавство, а саме вказав, що якби з їх оточення поїхав хтось інший, то працівники ТЦК на блокпостах між містами мали б можливість вручити повістки цим особам, так як в них відсутні підстави, що свідчили про непридатність до служби в ЗСУ.

Крім того, зазначив, що з огляду на обставини (ознаки), що могли б свідчити про крайню необхідність, то як найменше одна з підстав в даній ситуації не дотримана, щоб вважати, що дана ситуація є крайньою необхідністю, а саме те, що небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій, тому, враховуючи вищезазначені аргументи небезпека могла б бути усунена іншим шляхом, так як позивач сам на відеозаписі зазначає, що він систематично протягом року порушував ч.2 ст.126 КУпАП, керуючи транспортним засобом без категорії В. Документи, додані до позовної заяви, не були пред`явлені при розгляді адміністративної справи працівникам поліції, для підтвердження стану крайньої необхідності, і навіть не зазначались, що є наявними. Окрім того, за відсутністю однієї ознаки, що характеризує крайню необхідність, така не вважається крайньою та не виключає адміністративної відповідальності, так як спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Посилання позивача на недотримання поліцейськими при здійсненні щодо нього провадження у справі на місці розгляду теж не відповідають дійсності. Останньому, було роз`яснено його права, запропоновано надати пояснення, та в подальшому за результатами розгляду справи винесено рішення постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_4 , представник відповідачаГоловного управління Національної поліції в Хмельницькій області в судове засідання не прибули, хоча про час та місце проведення такого були сповіщені у визначеному законом порядку, що в силу вимог ст. 268 КАС України дає право суду провести розгляд справи у їх відсутності.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кантелюк Т.Ю. позов, з підстав наведених в такому підтримав повністю. При цьому, просив суд врахувати, що позивач має право на керування транспортними засобами категорії «С» таке було видане йому у визначеному законом порядку. Що вважає, як обставину, яка надає йому право на керування транспортними засобами категорії «В», оскільки категорія «С» означає володіння відповідними навиками керування транспортними засобами більших габаритів, крім того, зпередбачає і володіння такою особою знаннями щодо ПДР України. Причиною зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 було не порушення ним правил ПДР, а інші обставини працівники поліції помітили незначні пошкодження транспортного засобу.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши доводи сторін та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, що вбачається з даних постанови серії ЕНА № 3507637 від 19 листопада 2024 року, постановленої поліцейським Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Варшавським О.В., 19.11.2024 о 11 год. 48 хв., в с. Ленківці на автодорозі Н-25, 273 км, ОСОБА_1 керуючи т/з Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , пред`явив посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії, в посвідченні водія відсутня категорія В, чим порушив п.2.1 а ПДР України. При цьому, в графі «до постанови додаються» зазначено « відео з портативного реєстратора».

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Допитаний в ході судового розгляду, в якості свідка ОСОБА_2 , показав, що на даний час проживає без реєстрації у м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, де, разом з іншими особами, виконує фактичні роботи різного характеру. ОСОБА_1 є його знайомим, разом працюють, підтримують товариські стосунки протягом останніх 5-ти років. Знає, що такий займається волонтерсвом, у зв`язку з чим часто виїжджає у різні регіони країни. 18 листопада 2024 року його рідні доставили у лікарню м. Кам`янець-Подільський його діда. Після проведення обстаження, слідуючого дня, лікарі повідомили, що для стабілізації його стану терміново необхідні певні ліки. Такі ліки, через інтернет знайшов у наявності в одній з аптек м.Київ. Серед своїх знайомих почав щшукати осіб, які б погодились невідкладно виїхати до м. Київ. На таку пропозицію погодився ОСОБА_1 разом з ним ввечері виїхали у м.Київ, а наступного дня, коли поверталися, були зупинені працівниками поліції. Про те, що ОСОБА_1 не має права керування т/з категорії «В» не знав, і останній його про це не повідомляв. На місці зупинки ОСОБА_1 пояснював поліцейським, за яких обставин змушений був виїхати у м.Київ. Причиною зупинки було те, що поліцейськи помітили, що автомобіль, яким рухалися, мав пошкодження царапини на бампері, тому запитали, чи не були учасниками ДТП. Точної дати госпіталізації діда, виїзду у м. Київ назвати не міг.

Допитана в ході судового розгляду, в якості свідка, ОСОБА_5 , показала, що є матір`ю ОСОБА_2 . Проживає у смт. Мельниця-Подільська Чортівського району Тернопільської області разом з батьками. В середині листопада 2024 року стан здоров`я її батька ОСОБА_3 різко погіршився, що тривало кілька днів поспіль. Тому, відвезли його у лікарню в м. Кам`янець-Подільський, де його госпіталізували у реанімаційне відділення. Після чого, повернулась у смт. Мельниця-Подільська. Стан батька був критичний. Необхідні для лікування ліки син знайшов у наявності тільки у одній аптеці у м. Київ. Серед їх рідних та знайомих за місцем проживання не має осіб, які б зголосилися поїхати за таких обставин у м. Київ. Погодився тільки знайомий її сина ОСОБА_1 . Зважаючи на стан, в якому перебувала, на той час точні дати події назвати не змогла.

З даних направлення №3175-1537-1040-5278 від 18.11.2024 вбачається, що таке видано лікарем загальної практики сімейним лікарем ОСОБА_6 . Комунального некомерційного підприємства « Мельнице-Подільський центр первинної медико-санітарної допомогт» стосовно пацієнта ОСОБА_3 щодо направлення на стаціонарне лікування загального характеру за спеціальністю кардіологія пріоритет ургентне).

З даних оварного чеку № 222778 від 18.11.2024р. слідує, що постачальником ТОВ «Гелекси» м. Київ вул. Єреванська 7, одержувач; тб уа №1991, відпущено "Актилизе лиофил д р-ра д инф 50мг фл №1» на суму 22000 грн.

З оглянутого в ході судового розгляду відеозапису, наданого відповідачем, встановлено, що на місці події працівниками поліції стосовно ОСОБА_1 здійснено провадження у справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, з дотриманням вимог встановлених законом зокрема, ОСОБА_1 було роз`яснено права, якими має право користуватись. При цьому, останній будь-яких заяв щодо підготовки до розгляду справи, відкладення такого не робив. Інших клопотань теж не заявляв. Щодо обставин події неодноразово наголошував, що керує транспортними засобами, право на керування якими немає (відсутня категорія В) вже понад рік, так як в нього виникали різного роду «фізичні та психологічні моменти», що заважали йому отримати право на керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, такий пояснював поліцейським іншу підставу неможливості не порушувати законодавство, а саме вказав, що якби з їх оточення поїхав хтось інший, то працівники ТЦК на блокпостах між містами мали б можливість вручити повістки цим особам, так як в них відсутні підстави, що свідчили про непридатність до служби в ЗСУ. Будь-яких доказів того, що діяв ву стані крайньої необхідності, не наводив.

Відповідно до п.2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч.2 ст. 126 КУпАП, така передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно ст.ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що наведені позивачем обставини, за яких він 19 листопада 2024 року керував транспортним засобом без відповідного права керування таким транспортним засобом, не свідчать про те, що він діяв у стані крайньої необхідності беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що він діяв з метою усунення небезпеки, що загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, та що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, суду надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду.

Твердження позивача в тій частині, що стан здоров`я ОСОБА_7 , на час вчинення ним правопорушення, був незадовільним, його життю загрожувала небезпека, суд оцінює критично. Так, ОСОБА_8 перебував під наглядом лікарів у закладі охорони здоров`я, йому надавалась необхідна допомога. За показами свідків висновок щодо стану його здоров`я, визначення методів та засобів лікування, було зроблено не невідкладно, а за спливом часу, необхідного для обстеження та проведення відповідних процедур, протягом якого він знаходився у реанімаційному відділенні.

При цьому, суд відмічає, що подолання відстані з м. Кам`янця-Подільського до м. Київ та у звротньому напрямку, потребує також значного часу, і з огляду на прийняте рідними хворого рішення щодо особистої поїздки за ліками у м. Київ, приходить до висновку, що такий час не був критичним для хворого.

Крім того, суд зауважує, що даних, щодо стану здоров`я хворого на момент поміщення його до медустанови у м. Кам`янець-Подільський, подальшого перебування там, які б вказували на те, що його стан був вкрай критичним, залежав виключно від дій його рідних, суду пред`явлено не було. Більше того, свідок ОСОБА_5 , яка є рідною дочкою хворого, проживає з ним, показала, що після госпіталізації батька у реанімаційне відділення повернулась додому.

З огляду на заначене вище, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн, у зв`язку з чим, підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення не вбачає.

Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 126, 245, 283, 284, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 13, 32, 71, 77, 90, 139, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Постанову серії ЕНА № 3507637 від 19 листопада 2024 року поліцейського Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Варшавського О.В. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, залишити без змін, позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кантелюк Томаша Теодора Юрійовича, до поліцейського, старшого сержанта Варшавського Олександра Володимировича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - без задоволення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, місцезнаходження: м. Хмельницький вул. Зарічанська, 7, .

Суддя: