Справа № 300/4483/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4483/24 пров. № А/857/23761/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року (головуючий суддя Гомельчук С.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/4483/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо виведення переплати пенсії за період з 01.02.2023 по 31.12.2023 в розмірі 23023,00 грн.; скасувати виведену переплату пенсії за період з 01.02.2023 по 31.12.2023 в розмірі 23023,00 грн.; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №70 від 28.12.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновити з 01.01.2024 виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , з урахуванням до страхового стажу періодів роботи з 05.06.1995 по 19.07.1995, з 01.09.1995 по 30.09.1995, 01.11.1995 по 31.03.1996, з 01.05.1996 по 31.05.1996, з 01.10.1996 по 31.10.1996, з 01.05.1997 по 30.06.1997, з 01.08.1997 по 31.08.1997, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2000 по 30.07.2000, з 01.09.2000 по 30.11.2000, з 01.01.2001 по 31.08.2001, з 01.01.2002 по 14.12.2003 у фірмі «Антикор».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачем було переглянуто заяву позивача від 08.02.2023 та виявлено, що при призначенні пенсії враховано до страхового стажу період роботи у фірмі «Антикор» з 01.07.2000 по 14.12.2003 без підтвердження сплати внесків. Зазначає, що відповідно до службової записки управління інформаційних систем електронних реєстрів №1719/07-16 від 05.10.2023 заявник у списку найманих працівників, за яких звітувалася фірма «Антикор» за 2000-2003 роки, відсутній, а також немає даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період з 01.07.2000 по 14.12.2003. Звертає увагу, що відповідач листами звертався до ППФ «Антикор» щодо приведення у відповідність даних Реєстру застрахованих осіб, зокрема, щодо позивача за період 2000-2003 роки, однак такі листи повернулися за закінченням терміну зберігання. Вважає, що відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального права, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою із інвалідністю 2 групи з 01.02.2023, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.01.2024 №485622, виданою Травматологічною МСЕК Івано-Франківського бюро медико-соціальної експертизи (а.с.27,47).

Позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була йому призначена з 01.02.2023 (а.с.25-26).

28.12.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу позивача не враховані періоди роботи з 10.04.1991 по 25.09.1991, з 26.09.1991 по 27.11.1992, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.11.1995 по 31.03.1996, з 01.05.1996 по 31.05.1996, з 01.10.1996 по 31.10.1996, з 01.05.1997 по 30.06.1997, з 01.08.1997 по 31.08.1997, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, 01.04.2000, по 30.06.2000, з 01.02.2002 по 31.03.2002, з 01.05.2002 по 31.05.2002, оскільки згідно із довідкою, виданою ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ПП «Антикор» не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно службової записки управління інформаційних систем електронних реєстрів №1719/07-16 від 05.10.2023 заявник у списку найманих працівників, за яких звітувалася фірма «Антикор» за 2000-2003 рр. відсутній, а також відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період з 01.07.2000 по 14.12.2003. Крім того із розрахунку стажу позивача до страхового стажу не враховано період з 05.06.1995 по 19.07.1995,01.01.2000 по 30.07.2000, з 01.09.2000 по 30.11.2000, з 01.01.2001 по 31.08.2001,01.01.2002 по 14.12.2003 (а.с.36).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надіслано лист від 02.01.2024 №0900-0402-8/404, яким повідомлено позивача, що у його пенсійній справі встановлена переплата в розмірі 23023 грн. за період з 01.02.2023 по 31.12.2023, оскільки йому відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності рішенням від 28.12.2023 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач 12.02.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив переглянути рішення від 28.12.2023 №70 у зв`язку із наданням довідки фірми «Антикор» від 11.01.2024 №22 про підтвердження стажу роботи з 05.06.1995 по 14.12.2023 (а.с.40).

16.02.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надіслано лист роз`яснення про невраховані періоди роботи (а.с.41).

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Як вже було встановлено, позивачу з 01.02.2023 призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.25-26).

Наведене сторонами не заперечується.

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

28.12.2023 приймає рішення № 70 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, бо до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 10.04.1991 по 25.09.1991, з 26.09.1991 по 27.11.1992, оскільки відсутня довідка про встановлений та вироблений мінімум трудової участі, з 01.09.1995 по 30.09.1995, з 01.11.1995 по 31.03.1996, з 01.05.1996 по 31.05.1996, з 01.10.1996 по 31.10.1996, з 01.05.1997 по 30.06.1997, з 01.08.1997 по 31.08.1997, з 01.01.1999 по 28.02.1999, з 01.04.1999 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, 01.04.2000, по 30.06.2000, з 01.02.2002 по 31.03.2002, з 01.05.2002 по 31.05.2002, оскільки згідно із довідкою, виданою ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ПП «Антикор» не нараховувало страхові внески/збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно службової записки управління інформаційних систем електронних реєстрів №1719/07-16 від 05.10.2023 заявник у списку найманих працівників, за яких звітувалася фірма «Антикор» за 2000-2003 рр. відсутній, а також відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу за період з 01.07.2000 по 14.12.2003.

Колегія суддів наголошує, що ні Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ні Порядком №22-1 не передбачено право органу Пенсійного фонду приймати рішення про відмову в призначенні пенсії на зміну рішення про призначення пенсії.

Позивачу рішенням від 01.02.2023 вже призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія позивачу виплачується на підставі вказаного рішення, дане рішення є чинним, доказів скасування такого апелянтом не надано.

Жодним нормативно-правовим актом не надано пенсійному органу повноважень скасовувати, змінювати чи приймати рішення про відмову в призначенні пенсії на зміну рішення про призначення пенсії, відтак колегія суддів констатує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, приймаючи оскаржуване рішення, вийшло за межі своїх повноважень.

Також, колегія суддів зазначає, що порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У трудовій книжці позивача міститься запис №7 про те, що 05.06.1995 позивача прийнято на роботу піскоструминником м/к та обладнання сухим способом в госпрозрахункову бригаду підрядним методом по контракту, на підставі наказу №13 від 04.06.1995 та запис №8 про звільнення за власним бажання з 14.12.2003 на підставі наказу №18 від 14.12.2033 (а.с.30-31).

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо даного періоду роботи відповідачем не надано.

Згідно довідки від 11.01.2024 №22 позивач працював піскоструминником металоконструкцій та обладнання сухим способом з 05.06.1995 (наказ №13 від 04.06.1995) по 14.12.2003 (наказ №18 від 14.12.2003) (а.с.38).

Наведене визнається апелянтом, однак спірним є факт несплати страхових внесків за такі періоди.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування вказаних періодів роботи.

Щодо скасування виведеної переплати пенсії за період з 01.02.2023 по 31.12.2023 в розмірі 23023 грн., то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера, а Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не надано доказів того, що трудова книжка позивача містить недостовірні відомості про періоди роботи у період з 05.06.1995 по 14.12.2003.

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі № 300/4483/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар