Справа № 160/25048/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у порядку встановленому законодавством.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивачем було направлено рапорт на звільнення з військової служби засобами поштового зв`язку від 01.08.2024 року разом з нотаріально завіреними копіями додатків, на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В інтересах позивача було подано адвокатський запит до командування Військової частини НОМЕР_1 з метою отримати інформацію щодо результатів розгляду рапорту позивача. Листом Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 року №182/9005 повідомлено, що рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 до командування Військової частини НОМЕР_1 не надходив та не реєструвався у відділі діловодства Військової частини НОМЕР_1 . Вважає, що така бездіяльність, а саме не розгляд вищезазначеного рапорту позивача порушує його права та законні інтереси, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 21.10.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
03.10.2024 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов письмовий відзив на позов, в якому він заперечує проти даного позову в повному обсязі, вважає що позивачем не доведені вимоги по даній справі, а тому не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Представник позивача двічі звертався в інтересах останнього до відповідача із адвокатськими запитами від 06.08.2024 року вих. №06082401 та від 05.09.2024 року №05092401. В зазначених запитах було викладено прохання надати інформацію про можливості звільнення позивача та відомості про результати розгляду рапорту на звільнення від 01.08.2024 року. В свою чергу, командуванням Військової частини було надано відповіді на вищевказані запити від 03.09.2024 року №192/9005 та від 22.09.2024 року №182/9690 про неможливість звільнення позивача з військової служби. З огляду на викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 року зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати в строк до 13.12.2024 року належним чином завірену відповідь за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 01.08.2024 року та/або докази вжиття заходів щодо направлення такого рапорту за належністю.
13.12.2024 року на електронну адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2024 року надійшло письмове повідомлення.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 є матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 відповідно до довідки від 05.06.2024 року до акту медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААД №098587 має другу групу інвалідності.
Відповідно до висновку ЛКК від 29.07.2024 року №4881 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 04.11.2023 року, виданим Південним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підтверджується, що батько позивача ОСОБА_3 помер.
Отже, на думку позивача, він є єдиним членом сім`ї першого ступеню споріднення та можу здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю другої групи.
Оскільки відповідь на вказаний рапорт не надходила, 06.08.2024 року представник позивача звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом щодо отримання інформації про результати розгляду рапорту позивача.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2024 року №182/9005 повідомлено, що рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 до командування Військової частини НОМЕР_1 не надходив та не реєструвався у відділі діловодства військової частини НОМЕР_1 .
05.09.2024 року представник позивача повторно звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом щодо отримання інформації про результати розгляду рапорту позивача.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2024 року №182/9690 повідомлено, що поданий запит є аналогічним адвокатському запиту від 06.08.2024 року, на який вже надано відповідь та повторно зазначено про те, що рапорт на звільнення з військової служби ОСОБА_1 до командування Військової частини НОМЕР_1 не надходив та не реєструвався у відділі діловодства військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року» № 2232-XII (тут і далі Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
Воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та на сьогоднішній день не скасований.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, (тут і далі Положення № 1153, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно з пунктом 12 Положення № 1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
У силу положень ст.110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року №551-ХIV (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.
Згідно з ст.111 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.
За правилами ст.117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 року №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,-звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів а моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.
Наведені вище положення передбачають право подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.
Командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.
При цьому командир має приймати рішення та діяти на власний розсуд одноосібно приймаючи відповідні рішення за рапортом військовослужбовця.
Також наказом Міністерства Оборони України № 531 від 06.08.2024 року затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок).
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення (п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року) (далі Положення).
З питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника) (п. 2 Розділу І Порядку).
Згідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.
Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (п. 3 Розділу ІІ Порядку).
Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства (п. 6 Розділу ІІ Порядку).
Згідно до п. 9 Розділу ІІ Порядку Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:
- невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
- у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
З огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, військові частини повинні приймати, реєструвати та розглядати рапорти.
Судом встановлено, що предметом розгляду в даній справі є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту позивача від 01.08.2024 року.
13.12.2024 року на електронну адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2024 року надійшло письмове повідомлення, в якому зазначено, що рапорт матроса ОСОБА_1 про звільнення з військової служби у запас від 01.08.2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) та командування Військової частини НОМЕР_1 не надходив.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не може нести негативних наслідків через неперенаправлення ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу Військової частини НОМЕР_1 рапорту позивача від 01.08.2024 року про звільнення з військової служби.
Військовослужбовець, що подав рапорт має право отримати відповідь та/або інформацію за результатом розгляду поданого ним рапорту.
Відомості щодо розгляду по суті зазначеного рапорту позивача від 01.08.2024 року у суду відсутні та відповідачем до суду не надані.
Проте, оскільки рапорт від 01.08.2024 року про звільнення з військової служби позивач направив на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не є відповідачем у даній справі, підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу відсутні.
Зважаючи на те, що рапорт позивача відповідачем не розглянуто, суд дійшов висновку, що права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.08.2024 року про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та прийняти відповідне рішення по суті порушеного у рапорті питання, про що повідомити ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Щодо судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий відповідно до ст.139 КАС України, поверненню позивачу не підлягає.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) розглянути рапорт розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.08.2024 року про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та прийняти відповідне рішення по суті порушеного у рапорті питання, про що повідомити ОСОБА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна