Справа № 520/17075/24
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 р. Справа № 520/17075/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.10.24 по справі № 520/17075/24

за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України , Департамента Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними та скасування подання і наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати подання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 травня 2024 року №72813/20.4.1/33-24;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1» від 24 травня 2024 року №1437/7.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що подання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 травня 2024 року №72813/20.4.1/33-24 та наказ Міністерства юстиції України «Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1» від 24 травня 2024 року №1437/7, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року у задоволенні адміністративного позову Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування подання і наказу - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, притягнення його до дисциплінарної відповідальності є грубим порушенням, оскільки виконавче провадження НОМЕР_3 було виконано у повній відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Наказ про зупинення діяльності приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня його видання надсилається приватному виконавцю, діяльність якого зупинена, адміністратору автоматизованої системи виконавчого провадження, організатору електронних аукціонів, аукціонів за фіксованою ціною, операторам електронних майданчиків, підключених до електронної торгової системи, в якій здійснюються земельні торги.

Позивач вважає, що відповідачем було порушено вимоги абзацу 5 пункту 2 розділу V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців (Затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5).

На переконання позивача, зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 є для нього матеріально важкою санкцією.

Санкція для особи може бути або процедурно жорсткою, чи матеріально важкою, проте не обома одночасно, отже стандарт доведення (тобто вимога до доказів), па підставі яких застосована така санкція є більш жорсткою.

Наведене свідчить, що рішення повинно ґрунтовність па дуже переконливих доказах. Проте зазначені відповідачем підстави у спірних поданні та наказі, як на думку позивача, такому критерію не відповідають.

Відповідач, Міністерство юстиції України, скориставшись своїм правом надало до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що на Міністерство покладено превентивну функцію, зокрема щодо організації і контролю відповідно до законодавства державного регулювання діяльності приватних виконавців та у разі необхідності притягнення їх до відповідальності.

Отже, визначення грубості порушення законодавства у діяльності приватного виконавця є дискреційним повноваженням членів комісії та Міністерства і питання правильності його застосування не може бути досліджено адміністративним судом, оскільки буде втручанням у повноваження органу контролю, якими вони наділені в силу закону.

Представник Міністерства юстиції України, вважає, що Дисциплінарна комісія приватних виконавців правомірно погодила подання Департаменту стосовно того, що діяльність Позивача підлягає зупиненню строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Відповідно до приписів пункту 2 розділу V Порядку у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Мін`юсту готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403VП, яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства.

Відповідно до Положення про Департамент, затвердженого наказом Міністерства від 01.03.2019 № 616/к, Департамент є самостійним структурним підрозділом Міністерства, основним завданням якого є забезпечення реалізації державної політикиу сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів.

Враховуючи вищенаведене, Департаментом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців надіслано оскаржуване подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць.

Порядок утворення при Мін`юсті Дисциплінарної комісії приватних виконавців її завдання, функції та порядок діяльності встановлюється Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства від 27.11.2017 № 3791/5, зареєстрованим в Міністерстві 28.11.2017 за № 1442/31310 (зі змінами та доповненнями).

Абзацом 7 пункту 19 вказаного Положення встановлено, що член Дисциплінарної комісії приватних виконавців протягом трьох робочих днів з дня отримання подання, передбаченого підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, має надіслати до структурного підрозділу Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень його скановану копію з проставленою відміткою про його погодження/непогодження або зробити таку відмітку особисто на примірнику подання, яке знаходиться в структурному підрозділі Міністерства.

На підставі оскаржуваного подання, погодженого членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, винесено наказ Мін`юсту 24.05.2024 № 1437/7, згідно з яким діяльність приватного виконавця зупинена строком на один місяць відповідно до підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403 VIII, про що внесений відповідний запис до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

На переконання представника Міністерства, наказ Міністерства від 24.05.2024 № 1437/7, яким діяльність приватного виконавця зупинена строком на один місяць, прийнятий у межах повноважень та у відповідності до законодавства України, відповідно є правомірним.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Господарським судом Харківської області винесено окрему ухвалу від 21.03.2024 по справі № 922/1214/23, якою ухвалено направити Міністерству юстиції України окрему ухвалу для вирішення питання щодо притягнення приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Зобов`язано Міністерство юстиції України повідомити про вжиті заходи Господарський суд Харківської області у двохмісячний строк з дня отримання цієї ухвали. Попереджено Міністерство юстиції України про встановлену відповідальність за невиконання вимог суду.

Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України складено подання від 14 травня 2024 року №72813/20.4.1/33-24, в якому просив погодити подання про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У поданні зазначено, що порушення приватним виконавцем вимог пункту 1 частини другої статті 18, частини третьої статті 52, пункту 1 частини четвертої статті 59, статті 68, пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання ним професійних обов`язків встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Вказано, що порушення приватним виконавцем зазначених вимог законодавства свідчить про те, що приватний виконавець при здійсненні своєї діяльності не дотримується принципів та засад верховенства права, законності передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пунктами 1, 3 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження». Вказано, що зазначене має ознаки грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства з примусового виконання рішень. Зазначено, що діяльність приватного виконавця підлягає зупиненню строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Наказом Міністерства юстиції України «Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1» від 24 травня 2024 року №1437/7 зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, посвідчення № 0293, видане 08 лютого 2019 року, строком на один місяць.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані рішення, звернувся до суду з даним позовом

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідачами не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі за текстом - Закон № 1403-VIII) діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону № 1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Згідно з ч.3 ст.34 Закону № 1403-VIII позапланові перевірки проводяться на підставі: 1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки; 2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця; 3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

Відповідно до ч.7 ст.34 Закону № 1403-VIII у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст. 41 Закону № 1403-VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.

Отже, контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок та у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності у вигляді дисциплінарних стягнень встановлених ст. 41 Закону № 1403-VIII.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» № 2455-IX від 27 липня 2022 року розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" доповнено пунктами 6-1 і 6-2.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403-VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Щодо окремої ухвали Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 по справі № 922/1214/23, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Господарським судом Харківської області винесено окремуухвалу від 21.03.2024 по справі № 922/1214/23, якою ухвалено направити Міністерству юстиції України окремуухвалудля вирішення питання щодо притягнення приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Дійсно, вказана окрема ухвала Господарського суду Харківської області від 21.03.2024, винесена в межах розгляду справи № 922/1214/23 направлялася до Міністерства для вирішення питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Водночас, цією окремою ухвалою зобов`язано Мін`юст повідомити про вжиті заходи Господарський суд Харківської області у двохмісячний строк з дня отримання цієї ухвали. Також, попереджено про встановлену відповідальність за невиконання вимог суду.

Приписи окремої ухвали Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 по справі № 922/1214/23 правомірними та обов`язковими для виконання.

Під час перевірки встановлено, що позивач всупереч вимогам чинного законодавства, а саме пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), не зняв арешт з коштів на спеціальному рахунку після отримання від боржника відповідної інформації про походження грошових коштів на такому рахунку, що було встановлено в окремій ухвалі Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 по справі № 922/1214/23.

Відповідно до частини першої статті 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Частиною третьою статті 246 вищевказаного кодексу передбачено, що суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Також, пунктом 15 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що окремі ухвали суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішень суду першої інстанції.

Слід зазначити, що ухвалою Східного господарського апеляційного суду від 14.06.2024 по справі № 922/1214/23 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на окрему ухвалу господарського суду Харківської області від 21.03.2024 у справі № 922/1214/23.

Таким чином, ухвала від 14.03.2024 та окрема ухвала Господарського суду Харківськоїобластівід21.03.2024 по справі № 922/1214/23 як на теперішній час, такі на момент винесення оскаржуваного наказу у апеляційному порядку не скасовані, а відтак є обов`язковими для виконання.

Обов`язковість виконання вказаної ухвали кореспондується з частинами другою, третьою та четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірно взяв до уваги припинси ухвали Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 по справі № 922/1214/24.

Щодо законності винесення оскаржуваного подання та прийняття оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі за текстом - Закон № 1403 VIII) діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону № 1403 VIII за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.

Статтею 17 Закону № 1403 VIII встановлені повноваження Мін`юсту щодо державного регулювання діяльності приватних виконавців, а статтею 34 вказаного Закону передбачено порядок здійснення Міністерством контролю за діяльністю приватного виконавця.

Так, частинами першою, третьою, сьомою цієї статті передбачено, що контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством. Позапланові перевірки проводяться на підставі, серед іншого, письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця. У разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403 VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» діяльність приватного виконавця може бути зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства за поданням керівника структурного підрозділу Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень, погодженим не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії, у разі виявлення ознак грубого порушення (мотивоване обґрунтування грубості порушення визначається у тексті наказу) приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків.

Принагідно звертаємо увагу, що суд першої інстанції, аналізуючи приписи чинного законодавства, дійшов абсолютно правильного висновку, який полягає в наступному: «Таким чином, під часдїївоєнного станудіяльність приватного виконавцяможе бути зупинена строком на один місяць у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків. Тобто, під час дії воєнного стану у відповідачів у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства є правові підстави виключно для зупинення його діяльності строком на одинмісяць.»

Відповідно до підпункту 3 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403 VIII під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» планові та позапланові перевірки діяльності приватних виконавців не проводяться, крім передбачених підпунктом 9 цього пункту перевірок приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі приватного виконавця. У разі якщо на день введення воєнного стану позапланова перевірка діяльності приватного виконавця не була проведена, така перевірка проводиться в порядку, встановленому Міністерством, після припинення або скасування воєнного стану за письмовим зверненням учасника виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Механізм здійснення Міністерством перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства регламентується Порядком проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженим наказом Міністерства від 22.10.2018 № 3284/5, зареєстрованим в Міністерстві 22.10.2018 за № 1195/32647 (далі за текстом - Порядок; зі змінами та доповненнями).

Особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків у період дії воєнного стану визначені розділом V Порядку, пунктом 1 якого встановлено, що у період дії воєнного стану Мін`юст здійснює перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження (далі за текстом - Система).

Відповідно до абзацу третього пункту 1 розділу V Порядку у разі необхідності одержання від приватного виконавця інформації або пояснень щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків, або копій відповідних документів структурний підрозділ Міністерства може надіслати приватному виконавцю відповідний обґрунтований запит. Запит надсилається на адресу електронної пошти приватного виконавця, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Запитувану інформацію або копії документів приватний виконавець має надати структурному підрозділу Міністерства не пізніше п`яти робочих днів з дня надсилання запиту.

На виконання вказаних приписів Департаментом, листом від 29.03.2024 № 48669/57024-22-24/20.4.1 приватному виконавцю на електронну адресу, зазначену в Єдиному реєстрі приватних виконавців України () надіслано запит щодо надання пояснень та копій матеріалів ВП № 72267487.

Відповідь на цей запит позивачем не надана. Відтак, перевірка дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень при здійсненні ВП № 72267487 проведена Мін`юстом на підставі відомостей Системи.

Отже, з відомостей Системи встановлено, що на виконанні у приватного виконавця перебувало ВП № 72267487 з примусового виконання судового наказу від 08.05.2023, виданого Господарським судом Харківської області у справі № 922/1214/23, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі також - Боржник,) на користь ТОВ «Бізнес Позика» коштів в загальній сумі 113055,51 грн.

Постанова про відкриття цього виконавчого провадження винесена приватним виконавцем 17.07.2023.

17.07.2023 ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 72267487 також винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди на суму 11305,55 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 469,00 грн.

17.07.2023 позивачем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Також, у межах виконання ВП № 72267487 приватним виконавцем від 17.07.2023 винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди на суму 11305,55 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 469,00 грн.

17.07.2023 ОСОБА_1 винесена постанова про арешт коштів боржника в сумі 124830,06 грн та надіслана до АТ КБ «Приватбанк» платіжна інструкція про примусове списання коштів з рахунку боржника в сумі 124830,06 грн.

19.07.2023 на рахунок приватного виконавця, який відкритий для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам (далі депозитний рахунок) надійшли кошти в сумі 100,32 грн, які платіжними інструкціями від 19.07.2023 № 12143, 12144 перераховані як витрати виконавчого провадження.

26.02.2024 позивачем до АТ КБ «Приватбанк» надіслані платіжні інструкції про примусове списання коштів з рахунків боржника в сумі 124729,74 грн.

29.02.2024 на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі 124729,74 грн, які перераховані: 368,68 грн - витрати виконавчого провадження (платіжна інструкція від 05.03.2024 № 21850); 113055,51 грн - на користь стягувача (платіжна інструкція від 05.03.2024 № 21852); 11305,55 грн - основна винагорода приватного виконавця (платіжна інструкція від 05.03.2024 № 21851).

01.03.2024 ОСОБА_1 у ВП № 72267487 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, в мотивувальній частині ухвали Господарського суду Харківської області від 14.03.2024 по справі № 922/1214/23, вказано, що згідно довідки відділу соціального захисту Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради від 05.08.2022 № 554/1 ОСОБА_2 перебуває на обліку у відділі соціальних допомог Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради та йому призначено державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника на дитину з 02.05.2022 по 02.08.2031.

Також, як встановлено Господарським судом Харківської області, з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 03.03.2024 вбачається, що ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито картку/рахунок і додатковим рахунком договору SAMDNWFC4 від 07.11.2016.

З банківської виписки по картці/рахунку і додатковим рахунком договору № SAMDNWFC4 від 07.11.2016 за період з 01.07.2023 по 29.02.2024 вбачається, що на даний рахунок боржник отримував заробітну плату та соціальну виплату на дитину.

Інформація про доходи боржника як фізичної особи-підприємця у даній виписці відсутня.

Баланс на початок періоду складав 10285,82 грн, а на кінець періоду - 22812,10 грн.

29.02.2024 о 14:49 з картки/рахунку угода № НОМЕР_1 від 07.11.2016 з Боржника було стягнуто відповідно до виконавчого провадження 124729,74 грн.

Разом з цим, з матеріалів справи № 922/1214/23 вбачається, що 26.02.2024 Боржник звертався до позивача на його офіційну електронну адресу з заявою, в якій просив останнього визначити рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», власником якого є ОСОБА_2 , спеціальним та зняти з нього арешт.

До заяви боржником були надані відповідні документи в підтвердження вищевказаних обставин.

Господарський суд Харківської області в ухвалі від 14.03.2024 та в окремій ухвалі від 21.03.2024 вказав, що рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк», власником якого є ОСОБА_2 , має спеціальний режим використання, а приватний виконавець в порушення діючого законодавства не зняв арешт з коштів на даному рахунку боржника після отримання від боржника 26.02.2024 відповідної інформації в підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання, у зв`язку з чим грошові кошти у вигляді заробітної плати та допомоги на дитину у розмірі 124729,74 грн були стягнуті з Боржника.

Як встановлено частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 по справі № 905/361/19 де вказано, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону).

Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 по справі № 756/8815/20.

Також, у вищезазначеній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено Законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приватний виконавець, всупереч вимогам чинного законодавства, а саме пункту 10 частини першої статті 73 Закону, не зняв арешт з коштів на спеціальному рахунку після отримання від Боржника відповідної інформації про походження грошових коштів на такому рахунку, що і було встановлено в окремій ухвалі Господарського суду Харківської області від 21.03.2024 по справі № 922/1214/23, а також підтверджено при позаплановій перевірці Позивача та вірно враховано судом першої інстанції.

Щодо зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1403 VIII, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Закону № 1403 VIII, діяльність приватних виконавців має здійснюватися з дотриманням принципів верховенства права та законності.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 2 Закону, виконавче провадження має здійснюватися з дотриманням засад верховенства права та законності.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 10 Закону одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Частиною другою цієї статті Закону визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з частинами першою та другою статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника, в той же час, відповідно до частини третьої статті 52 Закону, не підлягають арешту кошти, які перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Не підлягають арешту кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Положенням статті 68 Закону передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/ електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з статтею 69 Закону , підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України. У разі припинення перерахування коштів стягувачу підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці не пізніш як у триденний строк повідомляють виконавцю про причину припинення виплат та зазначають нове місце роботи, проживання чи навчання боржника, якщо воно відоме.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника передбачений статтею 70 Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону, стягнення не може бути звернено на такі виплати, зокрема, допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині окремої ухвали від 21.03.2024 Господарський суд Харківської області дійшов висновку, що позивачем порушені вимоги Закону, а саме: частини третьої статті 52 та пункту 10 частини першої статті 73 Закону, що полягає у накладенні арешту на кошти боржника звернення стягнення на які заборонено законом; статті 68 Закону, що полягає у порушенні порядку звернення стягнення на заробітну плату; пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону, що полягає у незнятті приватним виконавцем арешту з коштів на рахунку боржника після отримання від боржника відповідної інформації, що на даному рахунку знаходяться грошові кошти у вигляді заробітної плати та допомоги на дитину; пункту 1 частини другої статті 18 Закону, що полягає у нездійсненні приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені цим Законом.

Беручи до уваги вказане, вищенаведені порушення норм чинного законодавства з боку позивача під час здійснення професійних обов`язків встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили та в установленому порядку не скасовано.

Відтак, порушення приватним виконавцем частини третьої статті 52, пункту 10 частини першої статті 73, статті 68, пункту 1 частини четвертої статті 59, пункту 1 частини другої статті 18 свідчить про недотримання Позивачем принципів та засад верховенства права, законності, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Закону № 1403 VIII та пунктами 1, 3 частини першої статті 2 Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» (далі за текстом - Закон № 2256- ІХ) впроваджено поняття «грубе порушення законодавства щодо примусового виконання рішень».

Водночас, ані Закон № 2256-ІХ, ні Закон не розкривають зміст вказаного поняття.

Колегія суддів звертає увагу, що грубість порушення законодавства залежить від оцінки таких критеріїв, кожний з яких має самостійне значення: характеру порушуваних прав людини; об`єктивних ознак здійснюваного порушення (тривалість, систематичність, тяжкість можливих наслідків, кількість потерпілих тощо), суб`єктивних ознак здійснюваного порушення (злісність мотивів, особисті неприязні стосунки тощо).

До того ж, з урахуванням вказаного, суттєвою ознакою грубого порушення є його характер та обов`язкова наявність негативних наслідків такого порушення. На відміну від грубого порушення законодавства звичайні порушення не породжують негативних наслідків та можуть бути усунені в тому числі самостійно приватним виконавцем.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону, стягнення не може бути звернено на такі виплати, зокрема, допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Верховний Суд у постанові від 10.09.2020 у справі № 340/3042/19 зазначив, що враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом та враховуючи наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на соціальний захист, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону .

Згідно статті 10 Конвенції про захист заробітної плати № 95, заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника та його сім`ї.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що незняття арешту з коштів на спеціальному рахунку, на який ОСОБА_2 , отримував заробітну плату та допомогу на дитину і, як наслідок, звернення стягнення на державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, що забороняється вищепереліченими правовими нормами, не відповідає принципу співмірності заходів виконання судового рішення, є грубим порушенням з боку приватного виконавця законодавства щодо виконання судового рішення.

Крім того, розгляд питань відповідальності приватного виконавця включає з`ясування усіх обставин виявлених порушень, їх оцінку, визначення усіх елементів складу правопорушення, притягнення до відповідальності. Ці питання перебувають у виключній компетенції Мін`юсту та членів Дисциплінарної комісія приватних виконавців, що погоджують подання. При цьому, оцінюючи обставини, Міністерство має право на власний розсуд визначити в чому саме полягає грубість порушення. Такі повноваження є дискреційними.

Поняття «дискреційні повноваження» викладено в Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства від 24.04.2017 № 1395/5. Відповідно до даного акту дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно- правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів від 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України як орган державної влади, здійснюючи свої дискреційні повноваження, дійсно має певну свободу вибору, однак наявність вибору обмежена положеннями частини другої статті 19 Конституції України.

Вказане знайшло своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 0940/2394/18 та у постанові від 30.07.2019 по справі № 826/9705/17.

Зважаючи, що чинним законодавством встановлена процедура прийняття відповідних наказів Міністерством, судовим рішенням не може бути замінена ця процедура та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.

Таким чином, на Міністерство покладено превентивну функцію, зокрема щодо організації і контролю відповідно до законодавства державного регулювання діяльності приватних виконавців та у разі необхідності притягнення їх до відповідальності.

Отже, визначення грубості порушення законодавства у діяльності приватного виконавця є дискреційним повноваженням членів комісії та Міністерства і питання правильності його застосування не може бути досліджено адміністративним судом, оскільки буде втручанням у повноваження органу контролю, якими вони наділені в силу закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Дисциплінарна комісія приватних виконавців правомірно погодила подання Департаменту стосовно того, що діяльність позивача підлягає зупиненню строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Відповідно до приписів пункту 2 розділу V Порядку у разі виявлення ознак грубого порушення приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень структурний підрозділ Мін`юсту готує подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць на підставі підпункту 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403VП, яке підписує керівник структурного підрозділу Міністерства.

В поданні обов`язково мають бути зазначені обставини, установлені структурним підрозділом Міністерства, з посиланням на джерела інформації (відомості автоматизованої системи виконавчого провадження, звернення учасника виконавчого провадження або іншої особи, інформація отримана від приватного виконавця тощо), зміст виявлених порушень з посиланням на відповідні норми нормативно-правових актів.

Відповідно до Положення про Департамент, затвердженого наказом Міністерства від 01.03.2019 № 616/к, Департамент є самостійним структурним підрозділом Міністерства, основним завданням якого є забезпечення реалізації державної політикиу сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів.

Враховуючи вищенаведене, Департаментом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців надіслано оскаржуване подання про зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць.

Порядок утворення при Мін`юсті Дисциплінарної комісії приватних виконавців її завдання, функції та порядок діяльності встановлюється Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства від 27.11.2017 № 3791/5, зареєстрованим в Міністерстві 28.11.2017 за № 1442/31310 (зі змінами та доповненнями).

Абзацом 7 пункту 19 вказаного Положення встановлено, що член Дисциплінарної комісії приватних виконавців протягом трьох робочих днів з дня отримання подання, передбаченого підпунктом 4 пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, має надіслати до структурного підрозділу Міністерства, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері примусового виконання рішень його скановану копію з проставленою відміткою про його погодження/непогодження або зробити таку відмітку особисто на примірнику подання, яке знаходиться в структурному підрозділі Міністерства.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу V Порядку у разі погодження подання про зупинення діяльності приватного виконавця не менше ніж п`ятьма членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців структурний підрозділ Мін`юсту готує проєкт наказу про зупинення діяльності приватного виконавця на підставі підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403 VIII з мотивованим обґрунтуванням грубості порушення.

Так, на підставі подання від 14 травня 2024 року №72813/20.4.1/33-24, погодженого членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, винесено наказ Міністерства юстиції України «Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1» від 24 травня 2024 року №1437/7 зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1, посвідчення № 0293, видане 08 лютого 2019 року, строком на один місяць.

Беручи до уваги вищевикладене, на підставі оскаржуваного подання, погодженого членами Дисциплінарної комісії приватних виконавців, винесено наказ Мін`юсту 24.05.2024 № 1437/7, згідно з яким діяльність приватного виконавця зупинена строком на один місяць відповідно до підпункту 4 пункту 61 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1403 VIII, про що внесений відповідний запис до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Отже, колегія суддів вважає, що наказ Міністерства від 24.05.2024 № 1437/7, яким діяльність приватного виконавця зупинена строком на один місяць, прийнятий у межах повноважень та у відповідності до законодавства України, відповідно є правомірним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідачами не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року по справі № 520/17075/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 по справі № 520/17075/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва