Справа № 420/32313/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Одеського апеляційного суду, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Одеського апеляційного суду щодо відмови у здійсненні перерахунку стажу роботи судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді за вислугу років;

- зобов`язати Одеський апеляційний суд з 25 вересня 2024 року здійснити перерахунок стажу роботи судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , що дає право на одержання надбавки до посадового окладу, включивши до нього стаж роботи на посаді стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси, який не був включений раніше, а саме: 2 роки 04 місяця 07 днів, а також включивши до нього стаж отриманий за період адвокатської діяльності з 10.02.2000 року по 11.11.2002 року, який не був включений раніше, а саме: 2 роки 09 місяців 01 днів.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є суддею Одеського апеляційного суду. Позивач звернувся до Одеського апеляційного суду було із запитом про отримання інформації щодо стажу роботи на посаді судді, на підставі якого здійснюється доплата за вислугу років, з диференціацією такого стажу за роками та посадами. Листом відповідач повідомив, що до стажу роботи позивача на посаді судді не враховано періоду роботи на посаді стажиста Жовтневого районного суду м. Одеси, а також періоду здійснення адвокатської діяльності, що фактично позбавило позивача права на отримання надбавки до посадового окладу у більшому розмірі, як -то передбачено ч.5 ст. 135 Закону України № 3889-IX «Про судоустрій та статус суддів». Так, з метою виправлення зазначеного порушення, позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу, включивши до нього стаж роботи на посаді стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.10.1997 року по 08.02.2000 (2 роки 04 місяці 07 днів), а також період здійснення позивачем адвокатської діяльності з 10.02.2000 року по 11.11.2002 року (02 роки 09 місяців 01 день). Листом, позивачу було відмовлено у здійснені перерахунку стажу судді, який надає право на отримання надбавки до посадового окладу. Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи періодів роботи на посаді стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.10.1997 року по 08.02.2000 (2 роки 04 місяці 07 днів), а також період здійснення позивачем адвокатської діяльності з 10.02.2000 року по 11.11.2002 року (02 роки 09 місяців 01 день) протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

24.10.2024 року від Одеського апеляційного суду надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що звертаючись до Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (який діяв на момент спірних правовідносин), а саме до частини 6 статті 44, можна дійти висновку, що для суддів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги. Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.1995 № 131-р (чинне на момент виникнення спірних правовідносин) було затверджено перелік посад працівників апарату судів та арбітражних судів, робота на яких зараховується до стажу державної служби, проте такої посади як «стажист суду» у цьому переліку немає. Це пов`язано з тим, що законодавство чітко визначає, які посади враховуються для нарахування надбавок за вислугу років. Посада стажиста судді не включається до цього переліку, оскільки стажисти ще не виконуються повноцінні обов`язки суддів і не мають також рівня відповідальності та досвіду. Вищезазначені нормативні акти чітко визначають, щодо стажу роботи, який дає право на надбавку за вислугу років, зараховується лише час роботи на посадах суддів, а не стажистів суддів. Також листом Головного управління державної служби України від 28 жовтня 2005 року №12/10188 роз`яснюється, що період роботи на посаді стажиста народного судді може бути зарахованим до стажу державної служби, за умови, якщо ця посада відносилась до посад керівних працівників і спеціалістів, і була передбачена штатним розписом апарату народного суду. Позивач зазначає, що згідно довідки про заробітну плату №14.4-06/492 від 30.09.2024 вбачається, що він отримував заробітну плату за рахунок державних коштів, а саме від Одеського обласного управління юстиції. Проте, із аналізу положень п.п. 2, 4 Порядку № 283, слідує, що обов`язковою умовою для зарахування роботи до стажу державної служби є те, що особа повинна займати відповідно керівну посаду чи посаду спеціаліста у названих органах. Необхідність такої чіткої визначеності займаної працівником посади зумовлена наявністю в державних органах великої кількості працівників, які не є державними службовцями, проте отримують заробітну плату за рахунок Державного бюджету. Відтак, сама робота в структурі органу державної влади та отримання заробітної плати за рахунок Державного бюджету не дає підстав вважати, що особа виконувала обов`язки, прирівняні до обов`язків державного службовця, які були визначені Законом № 3723. Таким чином, прошу врахувати, що жодним нормативно-правовим документом не передбачено включення посади «стажист судді» до переліку посад, робота на яких включається до стажу державної служби. У зв`язку зі всім вищевикладеним можна дійти висновку, що щодо здійснення перерахунку стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, включивши до нього стаж роботи на посаді стажера судді Жовтневого районного суду м. Одеси, який не був включений раніше (02 роки 04 місяця 07 днів) не є можливим до підтвердження факту, що вказана посада була передбачена штатним розписом вищевказаного суду.

05.11.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

ОСОБА_1 є суддею Одеського апеляційного суду.

У піеріод з 11.11.2002 по 29.09.2006 роки позивач обіймав посаду судді Балтського районного суду Одеської області.

У період з 03.10.2006 по 28.12.2018 роки обіймав посаду судді Апеляційного суду Одеської області;

З 28.12.2018 року працює на посаді судді Одеського апеляційного суду.

До призначення на посаду судді Балтського районного суду Одеської області позивач, згідно із записами у трудовій книжці, працював:

- з 12.10.1992 по 09.09.1997 роки на посаді помічника голови Котовського районного суду Одеської області;

- з 01.10.1997 по 08.02.2000 року на посаді стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси;

- з 10.02.2000 по 11.11.2002 роки здійснював адвокатську діяльність.

18.09.2024 року позивач звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою про перерахунок стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу.

Листом від 24.09.2024 року Одеський апеляційний суд повідомив, що загальний стаж роботи позивача становить 26 років 09 місяців 12 днів, до якого зараховані періоди роботи на посаді судді Балтського районного суду Одеської області, Апеляційного суду Одеської області, Одеського апеляційного суду та на посаді помічника голови Котовського районного суду Одеської області.

25.09.2024 року позивач звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою про перерахунок стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу, включивши до нього стаж роботи на посаді стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси (2 роки 04 місяці 07 днів), та стаж роботи адвоката (02 роки 09 місяців 01 день).

Листом від 01.10.2024 року Одеський апеляційний суд повідомив відмовив у зарахуванні вищевказаного стажу у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15 грудня 1992 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (далі - у редакції, чинній станом на момент виникнення правовідносин; Закон № 2862-ХІІ), який визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 2862-ХІІ на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

У частині першій статті 7 Закону № 2862-XII було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Частиною 1 статті 44 Закону 2862-ХІІ передбачено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 44 Закону 2862-ХІІ суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно з ч.6 ст.44 Закону 2862-ХІІ для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Статтею 67 Закону УРСР «Про судоустрій» від 05.06.1981 року № 2022-Х (в редакції Закону від 05.06.1981 року) було передбачено, що структура і штатна чисельність апарату районного (міського) народного суду затверджуються начальником відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів у межах штатної чисельності і фонду заробітної плати, встановлених Міністром юстиції Української PCP.

Тобто, організаційне керівництво (в тому числі і питання кадрового забезпечення) районними (міськими) народними судами у розглядуваний період із 01.08.1988 року по 01.09.1990 рік здійснювалося відповідними відділами юстиції виконавчого комітету відповідних обласних Рад чи обласних державних адміністрацій.

Питання проходження стажування випускниками вищих навчальних закладів в цей період регулювалися такими законодавчими актами колишнього Союзу PCP та УРСР, як: Постанова ЦК КПРС, Ради міністрів СРСР від 18.07.1972 року №535 «Про заходи щодо подальшого удосконалення вищої освіти в країні», Положенням про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженим Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати, Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973 року.

Так, в п.п.4.2 п.10 зазначеної вище Постанови №535 від 18.07.1972 року було визначено, що випускники вищих навчальних закладів для набуття необхідних практичних навичок проходять за місцем розподілення на підприємствах і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну платню відповідно штатного розкладу. Загальне керівництво стажуванням покладається на галузеві міністерства і відомства, в веденні яких перебувають ці підприємства, організації та установи.

Відповідно до п.1 Положення про стажування молодих спеціалістів, які закінчили вищі учбові заклади, затвердженого Державним комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати Всесоюзною Центральною Радою Професіональних Союзів, Міністерством Вищої та середньої освіти СРСР від 25.06.1973 року, також передбачалось, що молоді спеціалісти, які закінчили вищи навчальні заклади, проходять за місцем розподілення на підприємствах, в організаціях і установах стажування строком до одного року, під час якого виконують посадові обов`язки і отримують заробітну плату згідно штатного розкладу.

Пунктами 5, 15 цього Положення передбачалось, що час стажування зараховується в трирічний строк роботи молодого спеціаліста за місцем розподілу. Під час стажування молодий спеціаліст: користується всіма правами і пільгами, встановленими для працівників цього підприємства (організації, закладу) які обіймають аналогічну посаду; несе обов`язки, покладені на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; виконує функціональні обов`язки щодо займаної посади, визначеними відповідними інструкціями і положеннями, з урахуванням індивідуального плану.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (далі - Порядок № 283), до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів судів, прокуратури.

Пунктом 3 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби включається також робота на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

У свою чергу, з 30.07.2010 набув чинності 3акон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (бyлa ввeдeнa в дiю з 01.01.2012) cyддям виплaчyєтьcя щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

3аконом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, який набрав чинності 25.03.2015, 3акон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI викладено у новій редакції.

Відповідно до частини п`ятої статті 133 3акону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону №192-VIII) cyддям виплaчyєтьcя щoмicячнa дoплaтa зa вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

3 30.09.2016 набув чинності 3акон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Згідно з частиною другої статті 135 3акону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII суддівська винагорода виплaчyєтьcя cyддi з дня зapaxyвaння його до штaтy відповідного суду, якщо інше не встановлено цим 3аконом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII cyддям виплaчyєтьcя щoмicячнa дoплaтa за виcлyгy років y poзмipi: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону 2447-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Висновки суду.

З аналізу приписів Закону № 2862-ХІІ вбачається, що для суддів визначаються такі пільги, як щомісячна надбавка за вислугу років, за умови наявності відповідного стажу роботи.

Також із норм Закону № 2862-ХІІ вбачається, що до такого стажу роботи зараховується стаж роботи інших працівників, яким законом також були передбачені пільги, як надбавка за вислугу років.

Так, згідно з п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 р.), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отож, якщо виходити із законодавчих положень частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII у поєднанні з положеннями абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, вдаючись до системного, об`єктивного та цільового їхнього трактування, то можна дійти висновку про те, що відповідно до законодавства, яке діяло на день зайняття громадянином України посади судді вперше, час роботи в галузі права, який є однією з необхідних умов для того, щоб бути рекомендованим на посаду судді, незалежно від тривалості цього стажу та виду діяльності, не зараховувався до стажу роботи на посаді судді. Строк роботи в галузі права та належність певної роботи (діяльності) до роботи в галузі права мали значення лише для реалізації права на зайняття судової посади. Відповідно до закону, який регулював питання стажу роботи судді на час зайняття суддівської посади вперше, до суддівського стажу мали зараховуватися передбачені в такому законі певні види роботи (професійної діяльності) у разі дотримання встановленої законом умови, за яких робота не на посаді судді прирівнюється до суддівської діяльності. Інакше кажучи, якщо особа, яка працювала на посаді судді, мала необхідний стаж роботи в галузі права - чи то на посаді прокурора і слідчого, чи адвоката, чи займалася науковою діяльністю у відповідній науковій установі тощо, то такий стаж визнався необхідним для вирішення питання про призначення її на судову посаду, але воднораз не відносився до стажу роботи на посаді судді. Відповідно до закону був запроваджений підхід, за якого до стажу роботи на посаді судді зараховувався певний вид роботи (приміром робота на посадах прокурорів і слідчих), але якщо були дотримані передбачені законом умови, за яких строк роботи на не суддівській посаді має зараховуватися до роботи на посаді судді. Йдеться, зокрема, про дотримання передбаченої законом умови наявності в особи стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Натомість виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стражів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи).

У законах, які в історичній ретроспективі регулювали питання призначення особи на посаду судді вперше, строки роботи (діяльності) на таких посадах, які передували і мали бути набуті до призначення на посаду, могли бути різні. Зокрема, відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII, яка визначала й надавала право ОСОБА_1 на призначення на посаду судді, цей строк визначався в межах «не менше ніж три роки» й при цьому не пов`язувався з проведенням конкурсних процедур.

Якщо профільний судоустрійний закон, який в історичному, часовому та сутнісному сенсах встановлював інші, відмінні від «не менш як три роки» строки стажу роботи в галузі права, необхідні для того, щоб бути рекомендованим на посаду судді, то тоді можуть застосовуватися строки, встановленні цим законом.

Однаковою мірою правила частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII мають застосовуватися й до ситуації, коли закон, що регулює питання стажу роботи на посаді судді, буде передбачати нові чи додаткові вимоги щодо виду і строку роботи (професійної діяльності) в галузі права як однієї з умов доступу до зайняття суддівської посади (приміром, призначення на посаду за результатами проведення конкурсних процедур) тощо.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно з наказом начальника управління юстиції в Одеській області від 30.09.1997 року № 119-ос зарахований на посаду стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси з 01.10.1997 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису (75% посадового окладу судді) та наказом начальника управління юстиції в Одеській області №37-ос від 08.02.2000 року позивача звільнено з 08.02.2000 року з посади стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси за п.1 ст.36 КЗпП України.

У період з 10.02.2000 по 11.11.2002 роки здійснював адвокатську діяльність.

Вказані періоду роботи позивача на посаді стажиста Жовтневого районного суду м. Одеси та на посаді адвоката були зараховані до юридичного стажу при обранні позивача на посаду судді Балтського районного суду Одеської області із 11.11.2002 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів», пункти 48,49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 06 вересня 2012 року № 5207-VI «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

На момент призначення позивачки на посаду судді Закон № 2862-ХІІ не передбачав зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, як і не передбачав цього Закон № 1402-VIII на дату набрання ним чинності.

Проте, як згадано вище, у зв`язку з прийняттям Закону № 2509-VIII, який набрав чинності 05 серпня 2018 року, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частина перша статті 7 Закону № 2862-ХІІ (чинна на момент призначення позивачки на посаду судді) визначала, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

З урахуванням встановлених обставин та нормативного регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку про необхідність зарахування до стажу роботи позивача на посаді судді також його стаж роботи у сфері права (адвоат в АО «Юридична консультація Котовського району Одеської області» та АО «Одеська обласна колегія адвокатів» з 10.02.2000 по 11.11.2002 роки), вимога щодо якого визначена частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ, тобто трьох років.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19 (провадження № 11-882заі19). Зокрема, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

Частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII прийнята на покращення соціального захисту суддів як висококваліфікованих фахівців та підвищення їх соціального захисту і передбачає додаткову можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а не альтернативну можливість вибору стажу, адже в абзаці четвертому пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, позивачу до стажу роботи на посаді судді, оскільки наявний стаж роботи на посаді судді не менше 10 років, необхідно зарахувати стаж (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався статтею 7 Закону № 2862-ХІІ (чинною на момент призначення позивачки на посаду судді).

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та достатнім в даному випадку.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Одеського апеляційного суду (вул. Івана та Юрія Лип, 24а, м. Одеса, 65078, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Одеського апеляційного суду щодо відмови у здійсненні перерахунку стажу роботи судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , що дає право на одержання надбавки до посадового окладу судді за вислугу років.

3. Зобов`язати Одеський апеляційний суд з 25 вересня 2024 року здійснити перерахунок стажу роботи судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , що дає право на одержання надбавки до посадового окладу, включивши до нього стаж роботи на посаді стажиста судді Жовтневого районного суду м. Одеси (2 роки 04 місяця 07 днів) та період адвокатської діяльності з 10.02.2000 року по 11.11.2002 року (2 роки 09 місяців 01 днів).

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко