Справа № 462/6603/24
Суддя: Галайко Н. М.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер судової справи 462/6603/24
Номер провадження 2-а/462/78/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління національної поліції у Житомирській області та Управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

ОСОБА_1 , 19.08.2024 року (вх. № 19206) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова (документ сформований в системі «Електронний суд» 19.08.2024 року) із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, у якому просить суд:

-скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ІНА № 2774518 від 07.08.2024 року, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Шереметом Олександром Володимировичем щодо ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 125 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) з накладенням адміністративного стягнення у виді попередження;

-закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП;

стягнути з відповідача понесені судові витрати, що складаються зі сплати судового збору (а.с. 1-4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.2023 року поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 полку УПП в Житомирській області, старшим лейтенантом поліції Шереметом О. В. відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІНА № 2774518, відповідно до якої останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП.

Так, у постанові зазначено, що я 07.08.2024 року о 11 год. 15 хв. на а/д Н-06 сполученням Київ-Чоп 86 км. керував транспортним засобом без ввімкнених денних ходових вогнів або ближнього світла фар поза населеним пунктом. Порушив п. п. «д» п. 9.8 ПДР України та допустив порушення, передбачене ст. 125 КУпАП, за змістом якої адміністративно караним діянням визнаються інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. 139 і 140 цього Кодексу. Щодо позивача застосоване адміністративне стягнення у виді попередження. Позивач вважає постанову незаконною, оскільки поліцейським не вірно встановлені фактичні обставини справи і як наслідок прийнято помилкове рішення.

Зі слів позивача, дійсно, останній 07.08.2024 року о 11 год. 15 хв. на а/д Н-06 сполученням Київ-Чоп 86 км. здійснюючи поїздку у м. Київ керував транспортним засобом марки/моделі «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його дружині, яка разом із донькою перебували у салоні автомобіля. У зазначеному місці, наявна дорожня стаціонарна станція патрульної поліції та у такому здійснювали патрулювання поліцейські. Старшим лейтенантом поліції було подано сигнал про вимогу зупинку автомобіля, яка була виконана позивачем. При з`ясуванні причини зупинки автомобіля поліцейський повідомив, що на автомобілі не включено денні ходові вогні або ближнє світло фар. Дану обставину позивач заперечував та зазначив, що при русі включено денні ходові вогні. У відповідь поліцейський зазначив, що зовнішні світлові прилади білого кольору, установлені спереду автомобіля не є денними ходовими вогнями, а габаритними вогнями. Автомобіль не обладнаний денними ходовими вогнями. Зазначив про порушення ПДР України та допущення адміністративного правопорушення. У подальшому позивач переконався, що конструкцією керованого транспортного засобу передбачені зовнішні світлові прилади білого кольору, які, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби і під час руху такі були включені, підійшов до поліцейського, який у приміщенні дорожньої стаціонарної станції патрульної поліції, з допомогою технічних засобів складав оскаржувану постанову. Навів свої обґрунтування. Такі поліцейським були залишені поза увагою. Також позивач вказує, що обов`язок доведення винуватості - обов`язок поліцейського, тому він не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Однак, зазначив, що конструкцією вказаного автомобіля передбачені денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору установлені спереду транспортного засобу і такі на момент руху та зупинки були включені. Дана обставина стверджується керівництвом з експлуатації автомобіля «Nissan Juke» витяги-копії з якого долучені до матеріалів справи. Зокрема у передньому комбінованому ліхтарі автомобіля наявні денні ходові вогні з наявною лампою світлодіод, який одночасно виконує функцію габаритних вогнів. Так, просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

ІІ. Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 11).

Судом у порядку ч. 6 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 751838 від 22.08.2024 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі (а.с. 12).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2024 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 14-15).

29.08.2024 року (вх. № 19940) від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла письмова заява (документ сформований в системі «Електронний суд» 29.08.2024 року) про усунення недоліків (пояснення по справі) (а.с. 17-19).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2024 року позовну заяву постановлено вважати неподаною та повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї документами (а.с. 21-22).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2024 року ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2024 року скасовано, справу направлено на продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 52-54).

Супровідним листом Восьмого апеляційного адміністративного суду № 462/6603/24/01-17/66722/24 від 22.11.2024 року стверджується, що справа надійшла у Залізничний районний суд м. Львова 02.12.2024 року (вх. № 27004) (а.с. 57).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.12.2024 року справу передано головуючому судді - Галайко Н. М. (а.с. 58).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Призначено розгляд справи на 12 год. 00 хв. 16.12.2024 року у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням особливостей, визначених ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до 16.12.2024 року, у порядку, передбаченому ст. 162 КАС України (а.с. 59-61).

ІІІ. Щодо правової позиції відповідачів.

12.12.2024 року (вх. № 27813) від уповноваженого представника відповідача Департаменту патрульної поліції - Яремчук Л. М. надійшов письмовий відзив (документ сформований в системі «Електронний суд» 12.12.2024 року) на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що остання просить суд у задоволенні позову відмовити.

Так, сторона відповідача просить суд звернути увагу, на те що в позовній заяві позивач не заперечує, що рухався без ввімкненого ближнього світла фар, у свою чергу позивач навпаки наголошує, що в нього були увімкнені габаритні ліхтарі, які на думку позивача також виконують роль денних ходових вогнів, в підтвердження чого він надає керівництво з експлуатації автомобіля «Nissan Juke», але дане керівництво з експлуатації стосується автомобілів «Nissan Juke» другого покоління, які випускалися з 2019 року. При цьому позивач керував «Nissan Juke», державний номерний знак НОМЕР_1 першого покоління 2012 року випуску (що підтверджується електронним витягом з інформаційної підсистеми «Автотранспорт» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал НПУ»). В керівництві з експлуатації «Nissan Juke» 2012 року випуску, зазначено, що серед приладів зовнішнього освітлення відсутні денні ходові вогні, тобто конструкція транспортного засобу, яким керував позивач не передбачає наявність денних ходових вогнів, тобто позивач керував транспортним засобом поза межами населеного пункту лише з ввімкненими габаритними вогнями (про що власне і наголошував поліцейський). Тобто враховуючи вказане позивач умисно надав суду керівництво із експлуатації «Nissan Juke» (які випускалися з 2019 року) та яке не стосується автомобіля, яким він керував (так як «Nissan Juke» 2012 року випуску має іншу конструкцію від авто, які випускалися після 2019 року) чим намагається ввести в оману суд з метою уникнення адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення. А тому, у зв`язку із тим що конструкція транспортного засобу не передбачає наявність денних ходових вогнів, позивач поза межами населеного пункту, відповідно до п. 9.8 ПДР України, мав би рухатись із ввімкненим ближнім світлом фар.

Тому поліцейський правомірно виніс оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи. Керуючись ст. 252 КУпАП щодо оцінки доказів, посадова особа яка оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку про порушення позивачем ПДР та виніс відповідну постанову.

Згідно ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 06.12.2024 року відповідача було зобов`язано надати матеріали справи, включно з копією постанови та фото та відеофіксацією, на що повідомляємо, що під час розгляду справи поліцейський, здійснював відеофіксацію події на нагрудний портативний відеореєстратор (п/в) № 471842. В оскаржуваній постанові, зокрема п. 5, зазначено про технічний засіб за допомогою якого відбувалась фіксація події за участі позивача, а саме міститься посилання на п/в 471842, але згідно п. п. 3 п. 3 розділу 8 наказу МВС від 18.12.2018 року № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» - строк зберігання відеозаписів з нагрудних портативних відеореєстраторів становить 30 діб.

Враховуючи вказане, та те що ухвалу про відкриття провадження було отримано відповідачем 09.12.2024 року, а з моменту вчинення адміністративного правопорушення 07.08.2024и року пройшло більш як три місяці, то відео з нагрудного портативного відеореєстратора поліцейського № 471842, що є додатком до оскаржуваної постанови, по закінченню 30-денного строку було видалено автоматично.

Від інших відповідачів у справі до суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 07.08.2024 року інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону 1 полку Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Шереметом О. В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ІНА № 2774518.

Із змісту вказаної постанови вбачається, що 07.08.2024 року о 11 год. 15 хв. на а/д М-06 Київ-Чоп 86 км. ОСОБА_1 керував транспортним засобом без ввімкнених денних ходових вогнів або ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив п. п. 9.8 ПДР. Чим порушив інші порушення ПДР, крім передбачених ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. 139 і 140 цього Кодексу.

У зв`язку з такими обставинами, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

При цьому, п. 7 оскарженої постанови («До постанови додаються») не заповнений (не містить жодної інформації, у тому числі відео з бодікамер, посилання на відео чи фото).

Тому не зрозумілим залишається покликання відповідача у відзиві, що згідно з Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року, строк зберігання відеозапису становить 30 днів, а тому відеозапис вчиненого правопорушення з об`єктивних причин долучити неможливо, оскільки подія мала місце 07.08.2024 року.

Окремо вказано, що в оскаржуваній постанові, а саме у п. 5 зазначено про технічний засіб за допомогою якого відбувалася фіксація події, однак, п. 5 зазначеної постанови, який має назву «Транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність)» не має містити зазначення про відповідний технічний засіб.

Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, наголошує, що вважає таку незаконною, акцентує на відсутності доказів вчинення ним правопорушення.

На підтвердження вказаного, позивач додав до матеріалів справи копію керівництва з експлуатації «Nissan Juke», зокрема інформацію щодо розташування лампочок у авто, із зазначенням відповідних назв (перелік приладів зовнішнього освітлення).

Відповідач у справі долучив копію керівництва з експлуатації «Nissan Juke» 2012 року (зокрема інформацію щодо розташування лампочок у авто, із зазначенням відповідних назв (перелік приладів зовнішнього освітлення). Також, відповідач долучив копію інформації з вільної енциклопедії «Вікіпедія» про «Nissan Juke» та виписку з інформаційної підсистеми «Автотранспорт».

V. Застосоване судом законодавство.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже законодавчо встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Це означає, що повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів у справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Так, у постанові Верховного Суду № 560/751/17 від 27.06.2019 року, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, звертається увага на те, що обов`язок доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача у даній категорій справ, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України покладений на відповідача, - суб`єкта владних повноважень.

VІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 125 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст. 121-128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю, щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Як вбачається з п. 9.8 ПДР під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях.

Визначення денних ходових вогнів наведено у п. 1.10 ПДР, а саме: денні ходові вогні - зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Окремо суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП відповідальність за настає за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже адміністративна відповідальність настає у випадку порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (ч. 2 ст. 122 КУпАП).

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.06.2018 року у справі № 552/1713/16-а.

При цьому, слід розрізняти порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами (п. п. 19.1-19.9 ПДР) та порушення правил користування попереджувальними сигналами (п. п. 9.1-9.12) при початку руху чи зміні його напрямку.

Попереджувальні сигнали застосовуються для своєчасного інформування учасників дорожнього руху про намір виконати маневр (а), привертання уваги до транспортного засобу (б, в, г, ґ, д), виділення транспортного засобу в потоці (г, д) і попередження в небезпечних ситуаціях (б, в, г, ґ).

Таким чином, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби поза межами населених пунктів відноситься до попереджувальних сигналів, метою якого є привертання уваги до транспортного засобу, виділення транспортного засобу в потоці і попередження в небезпечних ситуаціях.

Отже на виконання цих вимог водій може розпочати рух автомобіля лише за наявності увімкненого ближнього світла фар у світлу пору доби, а тому порушення вимог п. 9.8 ПДР, яке виявлено поза межами населеного пункту під час руху автомобіля підпадають під кваліфікацію за ч. 2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, суд вважає помилковим твердження відповідача про те, що недотримання вимог п. 9.8 ПДР в описаній ситуації слід кваліфікувати за ст. 125 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду № 463/1352/16-а від 08.07.2020 року).

Отже у силу принципу презумпції невинуватості, діючого у адміністративному праві, усі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в ній не наведено докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, у якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом.

Так, оскаржувана постанова не містить відміток про наявність на момент її винесення доказів на підтвердження вчинення відповідного правопорушення.

Не подано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вчинення правопорушення до суду також і у порядку надання відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідного відеозапису (фото) матеріали справи не містять, а позивач вчинення правопорушення заперечує.

Суд наголошує, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

На підставі зазначеного, суд не приймає доводи відповідача стосовно того, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, тому у патрульної поліції відсутні фото- та відеоматеріали на підставі яких була винесена оскаржена постанова. Встановлення більшого терміну зберігання доказів вчинення адміністративного правопорушення знаходиться у сфері компетенції відповідного органу суб`єкта владних повноважень, а не позивача чи суду.

Відповідачам був наданий час та можливість реалізувати своє право на подачу суду доказів, а також на виконання встановленого законом обов`язку довести законність правомірності оскарженого рішення.

Так, надане суду керівництво з експлуатації транспортного засобу (у тому числі з посиланням на відкриті джерела інформації стосовно конкретного транспортного засобу) без відповідних фактичних доказів (документів) не спростовують сумнівів винуватості особи, що притягується до відповідальності, відтак тлумачаться на її користь у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Окрім цього, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, адже в ході розгляду справи не здобуто належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності, поза розумним сумнівом, доводять факт вчинення позивачем наведеного вище правопорушення.

VІI. Щодо судових витрат.

За змістом п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частиною 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.1 Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду у електронному вигляді з використанням системи «Електронний суд», з урахування ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0, 8 у розмірі 484 грн. 48 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір, сплачений ним (а.с. 9) за подання позовної заяви до суду, у розмірі 484 грн. 48 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-247, 255, 257, 269, 286 КАС України, ст. 7, 9, 18, 251, 256, 268, 276, 286-289, 293 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління національної поліції у Житомирській області та Управління патрульної поліції у Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ІНА № 2774518 від 07.08.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену щодо ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федорова Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції (, електронна пошта: , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3)

Відповідач: Головне управління національної поліції у Житомирській області (, електронна пошта: , місцезнаходження: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37);

Відповідач: Управління патрульної поліції у Житомирській області (місцезнаходження: м. Житомир, вул. Покровська, 96).

Текст судового рішення складено 16.12.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко