Справа № 638/19898/24
Суддя: Шамраєв М. Є.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/177/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шамраєва М.Є.,

секретаря судового засідання Дрозденко К.С.,

за участю:

представника позивача адвоката Мух К.Б.,

представника відповідача Пилипенко К.С. (в порядку самопредставництва),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора взводу № 1 роти « 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Маслова Дмитра Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

УСТАНОВИВ:

21 жовтня 2024 року адвокат Мух К.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулась до суду з адміністративною позовною заявою в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 3247362 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.10.2024, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3400 грн. 00 коп.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 жовтня 2024 року інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Масловим Д.С., винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3247362 від 12 жовтня 2024 року за те, що позивач, 12 жовтня 2024 року о 10:26:53 м. Харків, проспект Льва Ландау (50-річчя СРСР) 27 водій керував транспортним засобом в населеному пункті, а саме місто Харків зі швидкістю 108 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 58 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM ТС000709ТА було встановлено, що водій транспортного засобу не маючи права керування відповідним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а ПДР. Вважає, що постанова, на підставі якої на нього було накладено штраф є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що рухаючись по пр. Льва Ландау перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті. Факт перевищення швидкості було встановлено за допомогою вимірювального приладу TruCAM ТС000709ТА, який поліцейський тримав у раках, а прилад, не був стаціонарно вмонтованим, чим порушив вимоги ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію». Відтак вважає, що працівником поліції було порушено приписи ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», які закріплюють права поліцейського про зупинення транспортного засобу. Також вказував на те, що працівниками поліції не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності про порушення, встановлені Правилами дорожнього руху про обмежень швидкості руху перед прийняттям оскаржувальної постанови, а тому відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належним і допустимим доказом факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, що вказує на неправомірність вимоги посадової особи про пред`явлення документів на право керування транспортним засобом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

29 жовтня 2024 року представник позивача - адвокат Мух К.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області на належного відповідача Департамент патрульної поліції.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2024 року вказане клопотання було задоволено та здійснено заміну первісного відповідача - Управління патрульної поліції в Харківській області, на належного відповідача Департамент патрульної поліції (Код , 03048, Україна, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок, 3).

08 листопада 2024 року від представника Департаменту патрульної поліції Пилипенко О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 12 жовтня 2024 року інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Масловим Д.С., винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3247362 від 12 жовтня 2024 року за те, що позивач, 12 жовтня 2024 року о 10:26:53 м. Харків, проспект Льва Ландау (50-річчя СРСР) 27 водій керував транспортним засобом в населеному пункті, а саме місто Харків зі швидкістю 108 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 58 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM ТС000709ТА було встановлено, що водій транспортного засобу не маючи права керування відповідним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а ПДР. Вказує на те, що стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» не встановлює імперативного способу кріплення/монтування/розміщення приладів фото-відеофіксації, оскільки законодавець зазначив, що прилади фото- відеофіксації можуть як монтуватися, так і розмішуватися по зовнішньому периметру доріг. Таким чином розміщення приладу TruCAM в руках поліцейського під час виміру швидкості руху авто під керуванням Позивача жодним чином не суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, зазначає, що у відповіді ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01.10.2019 за № 22-38/49 зазначено, що лазерний вимірювач TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі. За містом свідоцтва про повірку приладу TruCAM № ТС000709 заначено, що прилад відповідає вимогам технічноїх документації на вимірювач, діапазон вимірювання швидкості становить від 2км/год до 3020 км/год, а максимально допустима похибка при вимірюванні швидковті в ручному режимі та автоматичному режимах становить +/-2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год. Ця похибка визначена експертами відповідно до законодавчо встановлених регламентів та методик повірки. Жодне «дрибіжання» не може вплинути на цю похибку, окремо слід врахувати, що Позивач перевищив швидкість на 57 км/год, а такий показник значно перевищує максимально можливу похибку. При розробці приладу було враховано коливання, які виникають під час тримання його в руці, оскільки даний прилад розроблявся для використання з руки. Крім того, в інструкції з використання TruCAM зазначається, що прилад не може бути обманутий вібруючим об`єктом. Постанова серії ЕНА № 3247362 від 12.10.2024 була винесена працівником поліції з додержанням вимог ЗУ «Про національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відтак є обґрунтованою та законною.

12 листопада 2024 року представником позивача, через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому представник позивача вказує на те, що відзив на позовну заяву представника відповідача є необґрунтованим виходячи з наступного. Так, представник відповідача надав різні сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки, свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та інших документів, які жодним чином не спростовують позицію позивача. Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Позивач у судове засідання не з`явився, що однак відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 205 КАС України не є перешкодою для розгляду справи за його відсутності, ураховуючи те, що з`явився його представник.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позові та відповіді на відзив, наголосивши на неправомірності використання приладу TruCam шляхом тримання його поліцейським в руках, позаяк відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Зазначила, що на відміну від приватно-правових відносинах, де дозволено все, що не заборонено законом, в публічно-правових відносинах органи Нацполіції можуть робити лише те, що прямо передбачено законом. Також посилалась на нескладанням поліцейським постанови за перевищення швидкості, незаконність зупинки позивача та незаконність, відтак, перевірки в нього документів. Крім того посилалась на те, що позивач є військовослужбовцем та виконував бойове завдання, натомість доказів на підтвердження указаних обставин не надала.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання проти задоволення позову заперечила, підтримавши доводи, викладені у відзиві та пославшись на додані до нього докази, зазначила, що позивач перевищив дозволену швидкість на 57 км/год, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» було законною підставою для його зупинки. Також посилалась на законність використання приладу TruCam шляхом тримання його поліцейським в руках. Крім того зазначила, що сам позивач підтвердив відсутність в нього права керування транспортним засобом. Стосовно нескладення постанови за ст. 122 КУпАП (Перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху) пояснила, що поліцейським не складалась така постанова з огляду на положення ст. 36 КУпАП, відповідно до якої якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Водночас наголосила, що вимірювання поліцейським швидкості транспортного засобу, яким керував позивач відбувалось в межах дії дорожнього знаку, що інформує водіїв про фіксацію порушень правил дорожнього руху.

Відповідач Інспектор взводу № 1 роти «2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Маслов Д.С. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, день та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з бодікамери поліцейського та з приладу TruCam установлено, що позивача було зупинено працівниками поліції після того, як указаним приладом було зафіксовано перевищення ним дозволеної швидкості, після чого на вимогу поліцейського щодо пред`явлення посвідченні водія відповідної категорії позивач повідомив, що не має такого посвідчення та на даний час займається його отриманням. У подальшому поліцейськими було розглянуто справу про адміністративне правопорушеня за ч. 2 ст. 126 КУпАП та складено оскаржену постанову, копію якої вручено позивачеві.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 12.10.2024 приблизно о 10 год. 26 хв. поблизу будинку 27 по проспекту Льва Ландау у місті Харкові за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 № TC000709 працівниками патрульної поліції виявлено транспортний засіб ТOYОТА PRADО, ресстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 107 (сто сім) км/год, у населеному пункті, де дозволяється рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год, шо є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 57 (п`ятдесят сім) км/год та порушенням пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі-ПДР).

Зазначений транспортний засіб був зупинений на підставі пункту 3 частини першої статrі 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Маслов Дмитро Сергійович, підійшовши до водія, яким виявився позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , представився, пояснив підстави застосування поліцейських превентивних заходів та висунув вимогу пред`явити документи. Проте позивач повідомив інспектору, що не отримав ще посвідчення водія на право керування транспортним засобом. При перевірці документів інспектором було встановлено, що позивач керував транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, що є порушенням пункту 2.1.a ПДР та має ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП.

У подальшому інспектор повідомив про початок розгляду адміністративної справи, роз`яснивши позивачеві його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтями 268, 287, 289, 307 та 308 КУпАП, що підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора інспектора та особистим підписом позивача в пункті 8 оскаржуваної постанови; клопотань під час розгляду справи позивач не заявляв.

За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУПАП інспектор, оцінивши наявні докази, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3247362 за частиною другою статті 126 КУПАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію отриману за допомогою лазерного вимірювача та інформацію відеозапису в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Тож лазерний вимірювач швидкості TruCAM є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29952 від 19.12.2023, виданого ДП "Укрметртестстандарт" та чинного до 19.12.2024, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000709, є придатним до застосування.

Відповідно до відповіді Мінекономрозвитку ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01.10.2019 № 22-38/49 вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Тож суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що прилад TruCam знаходився в руках працівника поліції, а не був встановлений стаціонарно, що суперечить ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», з огляду на наступне.

Суд наголошує на тому, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а тому вимірювання швидкості руху автомобіля позивача могло здійснюватись з утримування в руках такого пристрою працівником поліції під час вимірювання. При цьому, відсутні підстави вважати, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача таким чином вплинуло на результат вимірювання.

Отже, використання лазерного вимірювача ТruCam в ручному режимі не впливає на точність вимірювання швидкості руху ТЗ, а тому суд вважає твердження позивача щодо обов`язкового стаціонарного встановлення вказаного приладу необґрунтованими.

Водночас доводи указані доводи позивача щодо неправомірності використання приладу ТruCam жодним чином не спростовують установлених судом обставин щодо керування позивачем транспортним засобом за відсутності у нього права керування таким транспортним засобом.

Згідно частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії; реєстраційний документ на ТЗ; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14зі змінами зазначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Факт керування автомобілем може бути доведений показаннями потерпілих або свідків правопорушення; фотознімками, відеозаписами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто і відео з камер поліцейських, і відеозаписи з камер спостереження та відео реєстраторів автомобілів самих правопорушників, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, є доказами.

Частина 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» закріплює, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

За приписами п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки необхідні документи, зазначені у п. 2.1 ПДР, серед яких посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 25.03.2019 (справа №127/19283/17): «Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі і та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи».

Отже у цій справі колегія суддів Верховного Суду виходила з того, що виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інших дій правоохоронця.

Наведений висновок висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17.

Суд ураховує вказані висновки Верховного Суду в порядку ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій справі.

Відповідно до інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях № 31/32/13-10488-2024 від 31.10.2024, згідно даних Єдиного державного реєстру МВС, інформація щодо отримання посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

Постановою інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Масловим Д.С. серія ЕНА № 3247362 від 12 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн.

Згідно даної постанови 12.10.2024 об 10-26 год. в м. Харкові по пр. Льва Ландау, 27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом в населеному пункті, а саме в місті Харкові, зі швидкістю 108 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 58 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCAM ТС000709ТА. Було встановлено, що водій керував транспортним засобом не маючи права керування відповідним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху.

При цьому суд ураховує, що поліцейські вимірювали швидкість руху транспортного засобу, яким керував позивач, в населеному пункті місті Харкові після встановленого дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», що позначає ділянки доріг де можливе, здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою технічних та/або електронних засобів, що підтверджується наданим відповідачем листом КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» та координатами вимірювання швидкості автомобіля, яким керував позивач, зафіксованими приладом TruCAM.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано вчинення двох адміністративних правопорушень, а саме за ч. 4 ст. 122 КУпАП та за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Причиною зупинки водія автомобіля ОСОБА_1 було вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, що підтверджується наданими представником відповідача доказами.

Після чого, виявилось, що у водій ОСОБА_1 не має права керування транспортними засобами за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Судом встановлено, що відносно позивача, 12.10.2024 року не виносилась окрема постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП за порушення ПДР України.

Постановою серія ЕНА № 3247362 від 12 жовтня 2024 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення саме за частиною 2 ст. 126 КУпАП.

Санкція ч. 4 ст. 122 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, санкція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, безпідставними доводи позивача щодо нескладення постанови за ст. 122 КУпАП, оскільки в разі вчинення двох правопорушень, які одночасно розглядаються однією посадовою особою стягнення повинно бути накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, а уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, виявлене відповідачем адміністративне правопорушення не підлягає оформленню протоколом, а вирішення питання про притягнення водія до адміністративної відповідальності має відбуватись на місці його вчинення шляхом складання відповідної постанови, тобто за правилами ч. 4 ст. 258 КУпАП, що кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 276 КУпАП.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Варто зауважити, що згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Тож наведені в позові та відповіді на відзив доводи позивача не спростовують встановленого факту порушення ним Правил дорожнього руху та відповідно складу адміністративного правопорушення, при цьому дії відповідача відповідають законодавчо встановленій процедурі розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, за таких обставин, судом встановлено, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною та в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають, а постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 247, 251, 252, 287 - 293 КУпАП, ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора взводу № 1 роти « 2 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Маслова Дмитра Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Є. Шамраєв