Справа № 480/5945/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2024 року Справа № 480/5945/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5945/24 за позовом ОСОБА_1 до Золочівської районної позаштатної постійнодіючої Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування довідки, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Золочівської районної позаштатної постійнодіючої Військово- лікарської комісія при ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач - 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач 2), Військової частини НОМЕР_1 (Відповідач 3), в якому з урахуванням уточнень просить:
- визнати протиправною бездіяльність Золочівської районної позаштатної постійно-діючої Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та вчинення дій пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби;
- скасувати Довідку № 321 від 03.05.2024 р., Золочівської районної позаштатної постійнодіючої Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині, що стосується визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних та видачі мобілізаційного розпорядження ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;
- скасувати мобілізаційне розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого проведено призов ОСОБА_1 під час дії мобілізації, як придатного до військової служби;
- скасувати наказ командира військової часини НОМЕР_1 № 127 від 06.05.2024 р., в частині, що стосується призначення та зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 09.09.2024 було відмовлено у задоволенні заяви позивача щодо поновлення строку звернення до суду, позовну заяву в частині позовних вимог про скасування наказу командира військової часини НОМЕР_1 № 127 від 06.05.2024 р. - повернуто позивачу.
Щодо іншої частини позовних вимог, судом було відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення ) сторін.
Також судом було відмовлено у задоволенні клопотань позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч волі позивача та із застосуванням сили працівники Відповідача-2 відправили його до місцезнаходження такої установи, де він перебував в проміжку з 02.05.2024 р. по 06.05.2024 р.
03.05.2024 р. Золочівською районною позаштатною постійно-діючою Військово-лікарською комісією проведено медичний огляд позивача, в спрощеному порядку за відсутності відібрання аналізу крові та сечі, без здійснення обстеження лікарем дерматологом та без врахування низки захворювань, які у нього наявні.
Довідкою Відповідача-1 від 03.05.2024 р. № 321 визнано позивача придатним до військової служби по загальній мобілізації.
Під час перебування в установі Відповідача-2, позивачем ОСОБА_1 висловлено клопотання на підставі ч. 4 ст. 35 Конституції України про заміну військової служби на альтернативну, зважаючи на належність до релігійної спільноти Християн віри ІНФОРМАЦІЯ_3 , віровчення якої забороняє користуватись зброєю, написання заяви до місцевої державної адміністрації про проходження альтернативної служби і відправку останньої поштою та долучення до особової справи довідки про членство в такій громаді.
На вказане клопотання позивача представники Відповідача-2 відповіли негативно та відмовились реєструвати в журналі вхідної кореспонденції поданий документ, не долучили такий до особової справи, та вказали на те, що право на альтернативну службу в воєнний час не існує.
Позивач зазначає, що в подальшому його примусово 06.05.2024 р. доставили співробітниками Відповідача-2 до Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до Наказу Військової частини НОМЕР_1 № 127 від 06.05.2024 р. позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду курсанта навчального курсу школи загальновійськової підготовки.
Позивач вважає, що зазначені дії відповідачів є протиправними, безпідставними та такими, які не створюють для позивача будь яких наслідків правового характеру.
Позивач зазначає, що відносно позивача не проводилось відібрання крові для аналізу, не визначено групи крові та резус-фактору, а також не виконувався збір сечі для дослідження, позивач не був оглянутий лікарем дерматологом.
Також не було до початку огляду отримано дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів.
Відповідачем-1 не взято до уваги наявність у позивача інших захворювань таких як задня протрузія С5-С6 м/х диску. МР-ознаки помірно вираженого остеохондрозу початкових проявів спондилоартрозу шийного відділу хребта.
Крім того, позивач зазначає, що взяттю позивача на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 повинно передувати зняття позивача з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Разом з тим, на момент взяття Відповідачем-2 на військовий облік доказів, які б свідчили про зняття позивача з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Таким чином, позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 не мав права поставити позивача на військовий облік за відсутності зняття такого із обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , внаслідок чого Відповідач-2 діяв всупереч закону, адже ОСОБА_1 станом на 02.05.2024 р. перебував на обліку у іншому органі військового управління.
Позивач також зазначає, що, Відповідач-2 шляхом видання мобілізаційного розпорядження та Наказу про мобілізацію ОСОБА_1 протиправно не визначив право позивача на звільнення з військової служби на підставі сумлінної відмови, тоді як не право передбачено статтею 35 Конституції України, що є нормою прямої дії.
На переконання позивача, наведене свідчить, що зарахування його особового складу ВЧ НОМЕР_1 відбулось без достатніх правових підстав, що має наслідком виключення його із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначив, що суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.
Відповдіач зазначає, що відповідно до протоколу засідання ВЛК № 78 від 03.05.2024 року Золочівського ВЛК було видано довідку № 321 від 03.05.2024 року (вих. № 4018 від 03.05.2024), де комісією ВЛК ОСОБА_1 , визнано придатним для проходження військової служби за станом здоров`я.
На підставі вищевказаних документів, начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 на виконання вимог законодавства України, видано наказ про призов ОСОБА_1 , для подальшого проходження військової служби по мобілізації та скеровано для подальшого проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (поіменний список від 06.05.2024 року №4042/1).
А тому наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про призов по мобілізації ОСОБА_1 , відбувся на підставі висновку (заключення) комісії ВЛК про придатність останнього до проходження військової служби за станом здоров`я.
Відповідач також звертає увагу, що вимогами чинного законодавства, зокрема абз. 9, п. 81 Постанови КМУ № 560 від 16 травня 2024 р. «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», зазначено, що разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов.
Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. А по місцю попереднього перебування на військовому обліку ТЦК та СП який здійснив призов військовозобов`язаного, згідно вимог дод. 16 організаційно-методичних вказівок щодо особливостей ведення військового обліку військовозобов`язаних в органах військового управління, військових частинах та у комісаріатах, введених в дію Директивою ГШ ЗСУ від 18.06.2018 року №321/1168дск„ направляє повідомлення про взяття особи на такий облік, що автоматично знімає його з бази даних військового обліку ТЦК та СП за попереднім місцем перебування.
Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надав суду відзив на позов, в якому також проти позовних вимог заперечував та зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2024 № 127 солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця призваного під час мобілізації, який прибув 06 травня 2024 року для проходження перепідготовки за новою військово-обліковою спеціальністю, з 06 травня 2024 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду курсант. Підставою для зарахування солдата ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення став поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 травня 2024 року № 4042/1, відповідно до якого вбачається, що військовозобов`язаний солдат ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виходячи з наведеного вище відповідач вважає, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2024 № 127 є законним, виданим в межах законодавства, яке регулює питання проходження військової служби, а отже вимоги Позивача щодо визнання його протиправним та скасування не підлягають до задоволення.
Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідачів не погоджується та наполягає на позовних вимогах.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, 03.05.2024 Золочівською районною позаштатною постійно-діючою Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено медичний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого видано довідку ВЛК №321 від 03.05.2024, згідно з якою ОСОБА_1 придатний до військової служби по загальній мобілізації (а.с. 21).
ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано мобілізаційне розпорядження відповідно до якого проведено призов ОСОБА_1 під час дії мобілізації, як придатного до військової служби (а.с. 27).
Також з поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.05.2024 №4042/1 вбачається, що військовозобов`язаний солдат ОСОБА_1 призваний під час дії мобілізації направляється в розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 88).
Відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 № 127 від 06.05.2024 р. позивача зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду курсанта навчального курсу школи загальновійськової підготовки (а.с. 19).
Згідно із наказом Військової частини НОМЕР_1 №226 від 09.08.2024, солдата ОСОБА_1 , курсанта навчального курсу школи загальновійськової підготовки, звільненого з займаної посади та якому призупинено військову службу наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.08.2024 №97 РС, який 13.06.2024 самовільно залишив військову частину, з 31.07.2024 виключено із списків особового складу частини і з усіх видів забезпечення (а.с. 87).
Позивач, вважаючи дії відповідачів щодо проходження медичного обстеження та постановки його на військовий облік, мобілізації та зарахування до списків Військової частини НОМЕР_1 протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до частин першої та другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Згідно із частинами першою-третьою статті 17 Закону № 1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 1 Закону № 3543-XII визначено поняття «мобілізація» та «особливий період», відповідно до яких:
мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Загальна мобілізація згідно ч. 2 ст. 4 Закону №3543-XII проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною 5 ст. 4 Закону № 3543-XII визначено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до ст. 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Крім того, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.2022 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Разом з цим, у відповідності до частини 5, 9 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно змісту частини 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До видів військової служби, згідно із частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (частина дванадцята статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
За приписами частин першої п`ятої статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби. Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії.
За змістом частини першої статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною 6 ст. 22 Закону № 3543-XII встановлено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині третій цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону №2232-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).
Згідно із пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153 (далі - Положення № 1153) цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
За підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Відповідно до положень пункту 253 Положення №1153, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.
З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та відповідно до Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який діє по цей час.
Пунктами 1-4 Указу Президента України № 69/2022 у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У разі збройної агресії проти України Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ. Призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Військова служба за призовом під час мобілізації є видом військової служби, початком проходження якої вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.
Відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема:
виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;
організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Таким чином, до обов`язків територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить виявлення призовників, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку, оповіщення призовників про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призову на військову службу і забезпечення здійснення контролю за їх прибуттям.
Так, зокрема позивач покликається на неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та визнання його придатним до військової служби.
З матеріалів справи суд вбачає, що 03.05.2024 було проведено медичний огляд позивача та за довідкою ВЛК від 03.05.2024 №321 встановлено, що у Позивача є наявним наступний діагноз: Короткозорість в 5,0Д при гостроті зору з максимально переносимою корекцією 0, 8 правого ока. Короткозорість в 5,0Д при гостроті зору з максимально переносимою корекцією 0, 7 лівого ока. Двобічна плоскостопість 1-2 ст. При цьому, на підставі ст.30г, 62 г графи Розкладу хвороб, графи 4, 9 ТДВ Б, позивача визнано придатним до військової служби по загальній мобілізації.
Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 03.05.2024 позивач оглянутий терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОР, дерматовенерологом, психіатром, стоматологом. Наявна інформація щодо проведення позивачу ЕКГ та флюорографія органів грудної клітини (а.с. 220 223). Разом з тим у картці обстеження та медичного огляду позивача відсутня інформація щодо відбору аналізу крові та сечі та її результати.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 №402 (в редакції станом на час проведення медичного огляду) військово-лікарська експертиза, зокрема, визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до розділу II Положення № 402 (в редакції станом на час проведення медичного огляду) визначено, що:
Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП (пункту 3.1 Положення);
Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.2 Положення № 402);
Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.
Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.
Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації (пункту 3.4 Положення № 402);
До початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю.
Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК (пп. 3.5 Положення № 402).
Отже під час проведення медичного огляду позивача відповідачем 2 допущено ряд порушень Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 №402, а саме, не досліджено аналіз крові та аналіз сечі позивача.
При цьому, суд вважає безпідставним твердження позивача, що він не був оглянутий лікарем дерматологом, оскільки згідно картки обстеження та медичного огляду від 03.05.2024 позивач оглянутий дерматовенерологом.
Також безпідставним суд вважає, посилання позивача на те, що відповідач-2 перед початком огляду позивача не витребовував щодо нього даних із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів, наркологічних закладів.
Так, пункт 3.5 глави 3 розділу II Положення № 402 в редакції наказу Міністерства оборони № 490 від 18.08.2023, яка була чинною на час проходження військово-лікарської комісії позивачем, не містить вимог щодо обов`язку ВЛК чи ТЦК та СП отримувати дані із психоневрологічних, протитуберкульозних, шкірно-венеричних диспансерів.
Разом з цим, суд вважає за потрібне зазначити, що у разі наявності сумніву щодо правильності висновку даної комісії щодо придатності до військової служби, позивач мав право звернутись до ВЛК регіону щодо перегляду рішення ВЛК, яка наділена таким правом.
Зокрема, приписами абз.4 п.2.4.5 розділу І Положення №402 визначено, що ВЛК регіону має право: приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.
У разі незгоди з рішенням ВЛК регіону таке рішення може бути оскаржено до ЦВЛК.
Суд звертає увагу на те, що позивач своїм правом на звернення до ВЛК регіону щодо перегляду рішення ВЛК військової частини не скористався.
Суд зазначає, що надання оцінки стану здоров`я позивача та його діагнозам, що визначають ступінь придатності до військової служби, не входить до повноважень суду при вирішенні адміністративної справи. Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, що дослідження аналізу крові та аналізу сечі позивача могло б вплинути на висновок ВЛК щодо його придатності до військової служби.
Остаточне рішення про придатність чи непридатність військовослужбовця до військової служби може бути прийнято ЦВЛК.
Так, відповідно, пп.2.3.3 п.2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також: розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України.
Відповідно до пп.2.3.4 п.2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Отже, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку щодо його придатності, позивач мав право звернутись до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку.
Позивач, вважаючи неправильними висновки лікарів про його придатність до військової служби, вправі ініціювати їх перегляд відповідними штатними ВЛК, оскільки виключно на лікарські комісії покладений обов`язок щодо проведення військово-лікарської експертизи для визначання придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та військовозобов`язаних.
Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що позивач не звертався до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду висновку відповідача та не скористався своїм правом на проведення повторного медичного огляду щодо придатності до військової служби.
Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, що дослідження аналізу крові та аналізу сечі позивача могло б вплинути на висновок ВЛК щодо його придатності до військової служби. Відтак у суду відсутні підстави вважати, що в даному випадку порушення процедури медичного огляду позивача призвело до невірного висновку про його придатність до військової служби.
Тому, підстав вважати, що таке рішення ВЛК є протиправним чи за суттю, чи за процедурою його прийняття наразі відсутні.
Також суд зазначає, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020р. у справі за №810/5009/18.
При цьому, суд вважає, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Отже, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Проте, суд не може здійснювати власну оцінку підстав прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підстав висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суд у від 13.06.2018р. за №806/526/16.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я. При цьому, якщо позивач на цей час не може проходити військову службу за станом здоров`я, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби на підставі відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Крім того, позивач документів які б підтверджували наявність у нього хвороб під час призову не надавав, висновки ВЛК до вищої ВЛК або суду не оскаржував. Також, доказів звернення до Комісії зі скаргами на висновок або стан здоров`я не надав.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Золочівської районної позаштатної постійно-діючої ВЛК щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії, вчинення дій пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби та скасування довідки № 321 від 03.05.2024 р., задоволенню не підлягають.
Щодо решти позовних вимог, то суд вважає на потрібне зазначити таке.
Так, відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2232-XII, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Приписами частини сьомої статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Як вже зазначалося судом вище, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про проведення загальної мобілізації. Місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців, доручено, з-поміж іншого, організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України.
Приписами частини третьої статті 22 Закону №3543-XII визначено, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Згідно з частиною п`ятою статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
У силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 8 Положення №154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
За змістом пунктом 9 Положення №154 ТЦК та СП відповідно до покладених на них завдань, з-поміж іншого, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, здійснюють заходи оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Отже зазначеними нормами Положення №154 передбачено, що під час мобілізації, ТЦК та СП здійснюють призов громадян на військову службу незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
З наданої відповідачем облікової картки ОСОБА_1 , суд вбачає, що останній, з метою призову на військову службу під час мобілізації, був взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 03.05.2024 (а.с. 244).
Суд вважає, що такі дії ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідають приписам пункту 9 Положення №154.
Також суд зазначає, що на підставі довідки № 321 від 03.05.2024 Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_9 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 на виконання перелічених вище вимог законодавства України, видано мобілізаційне розпорядження про призов ОСОБА_1 , для подальшого проходження військової служби по мобілізації та скеровано для подальшого проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (поіменний список від 06.05.2024 року №4042/1).
Щодо посилання позивача на те, що він не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, через належність до релігійних організацій переконання яких забороняє користуватись зброєю, внаслідок чого виконання військового обов`язку таких має бути замінене проходженням альтернативної (невійськової) служби, суд зазначає наступне.
Правові підстави та порядок заміни військової служби альтернативною (невійськовою) унормовано положеннями Закону України від 12.12.91 №1975-XII "Про альтернативну (невійськову) службу" (далі Закон №1975).
Так, відповідно до положень ст. 1 цього Закону альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби та має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану, як передбачено ч. 2 цієї статті, можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. Право на альтернативну службу згідно зі ст. 2 Закону мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону №1975 альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби на яку призивають громадян зазначених у ст. 15 Закону України від 25.03.92 № 2232-XII "Про військовий обов`язок та військову службу", віком 18-25 років. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон не передбачає.
Міжнародний пакт про громадянські і політичні права гарантує кожній людині право на свободу думки, совісті та релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Відступ від положень Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.
Ст. 9 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.
Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до положень ч. 2 цієї статті підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Таким чином, усупереч доводів позову, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей.
Ані положення Пакту, ані положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 Конвенції гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (Баятян проти Вірменії (Bayatyan v. Armenia), Папавасілакіс проти Греції (Papavasilakisv. Greece), Канатли проти Туреччини (Kanatliv. Turkiye).
Водночас ЄСПЛ послідовно визнає, що коли особа, посилаючись на ст. 9 Конвенції, просить скористатися правом на сумлінну відмову від військової служби, вимоги компетентними органами держави певного рівня доказування для обґрунтування такого прохання і відмова у його задоволенні, якщо відповідні докази не надаються, не суперечать положенням цієї статті (Енвер Айдемір проти Туреччини (Enver Aydemir v. Turkiye), Дягілєв проти Росії).
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава може встановлювати процедури для оцінки серйозності переконань людини та запобігати спробам зловживання можливістю звільнення з боку осіб, котрі у змозі нести військову службу. Питання про те, чи підпадає відмова від проходження військової служби під дію положень статті 9 Конвенції та в якій мірі, має оцінюватися залежно від конкретних обставин кожної справи.
Право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, та закріплено у ст. 35 Конституції України. Одним з аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.
В умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпека громадян та саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії та високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання свого конституційного обов`язку з захисту Вітчизни.
За таких особливих умов досягнення справедливого балансу між правом людини закріпленого в ст. 9 Конвенції та ст. 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою і підтвердження доказами наявності відповідних релігійних переконань. Це не означає, що можливість здійснення права на сумлінну відмову від військової служби обмежується членством у зареєстрованих релігійних організаціях, зміст віровчення яких передбачає безумовну неприпустимість такої служби, носіння та використання зброї.
Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону N 2232-XII - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).
Відповідно до ст. 2 Закону N 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно зі ст. 17 Закону України від 06.12.91 N 1932-XII "Про оборону України" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі -також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Таким чином, жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 601/2491/22.
Отже, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів наявності у позивача будь яких підстав чи обставин, що надають йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Враховуючи, що мобілізаційне розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_8 про призов по мобілізації ОСОБА_1 було видано на підставі висновку (довідки) комісії ВЛК про придатність останнього до проходження військової служби за станом здоров`я, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо постановки позивача на військовий облік військовозобов`язаних, видачі мобілізаційного розпорядження ОСОБА_1 ; визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ; скасування мобілізаційного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_10 , відповідно до якого проведено призов ОСОБА_1 під час дії мобілізації, як придатного до військової служби, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Щодо зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом № 2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Частина 3 ст. 24 Закону № 2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до п. 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення № 1153/2008.
Згідно з абзацом 2 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Частиною 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено вичерпний перелік підстав, коли військовослужбовці, що проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період під час дії правового режиму воєнного стану звільняються з військової служби.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався по команді із рапортом про звільнення з військової служби.
Відтак, беручи до уваги наведене вище підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Золочівської районної позаштатної постійнодіючої Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльність Золочівської районної позаштатної постійно-діючої Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та вчинення дій пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби; скасування Довідки № 321 від 03.05.2024 р., Золочівської районної позаштатної постійнодіючої Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині, що стосується визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби; визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо постановки ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних та видачі мобілізаційного розпорядження ОСОБА_1 ; визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ; скасування мобілізаційного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого проведено призов ОСОБА_1 під час дії мобілізації, як придатного до військової служби; зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек