Справа № 460/15400/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
Одночасно з позовом позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили судовим рішенням у цій судовій справі.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , маючи законні підстави для звільнення з військової служби, 18.11.2024 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом з прохальною частиною: «Прошу Вашого клопотання перед вищим командуванням про звільнення мене, солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лав Збройних Сил України». Проте, командиром Військової частини НОМЕР_1 було проігноровано рапорт та повернуто його позивачу із зазначенням на першій сторінці рапорту «МСЕК чи інші члени сім`ї». При цьому, позивача було усно повідомлено, що він ніяким чином не довів відсутність інших членів сім`ї, які за законом зобов`язані утримувати дідуся, а тому потрібно долучити висновки МСЕК інших членів сім`ї, як доведення неможливості членів сім`ї доглядати за дідусем. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову матиме для позивача суттєві правові наслідки переведення позивача до іншої військової частини, що унеможливить реалізацію права на звільнення з військової служби, а також виконання рішення суду, оскільки на даний час позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Переміщення позивача до іншої військової частини позбавить командира Військової частини НОМЕР_1 підстав на видання такого наказу. Відтак, позивач вимушений буде знову звертатись із рапортом вже до нового командира нової військової частини і у випадку його нерозгляду або відмови вимушений буде знову звернутись до суду за захистом своїх прав, що може тривати нескінченно. Зауважив, що без вжиття заходів забезпечення позову будь-яке рішення у цій справі не поновить його порушені права, а при задоволенні позову поновити порушені права та інтереси позивача буде істотно ускладнено.
Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ст. 154 КАС України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З аналізу вказаної норми слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Зі змісту заяви про забезпечення позову та наданих доказів встановлено, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
18.11.2024 солдат ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я дідусем ОСОБА_2 , 1937 року народження.
Як стверджує позивач, вказаний рапорт Військовою частиною НОМЕР_1 повернуто без виконання із зазначенням на першій сторінці рапорту «МСЕК чи інші члени сім`ї».
Вважаючи, що до моменту ухвалення рішення суду у цій судовій справі відповідач наділений повноваженнями здійснити переміщення/переведення позивача до іншої військової частини, що, на думку позивача, унеможливить реалізацію його права на звільнення з військової служби, позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову.
Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2).
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд зауважує, що позивач жодним чином не обґрунтував свої доводи та не підтвердив належними й допустимими доказами існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що їх захист та відновлення стане неможливим у майбутньому.
Як встановлено судом, за змістом позовної заяви предметом судового розгляду у цій судовій справі є поведінка Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення позивача з військової служби на підставі його рапорту про звільнення з військової служби, зареєстрованого за вх.№4053 від 18.11.2024, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
При цьому позивач в заяві про забезпечення позову просить заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини.
Суд звертає увагу на те, що дії відповідача, про заборону яких просить позивач в заяві про забезпечення позову, не є предметом спору у цій судовій справі, не пов`язані безпосередньо з предметом судового спору причинно-наслідковим зв`язком, вірогідність їх настання в майбутньому є припущенням позивача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Більше того, заявник не навів достатніх аргументів існування ризиків настання для нього негативних наслідків в результаті невжиття судом запропонованих заходів забезпечення позову.
Разом з тим, вжиття таких заходів забезпечення позову несе ризики втручання судом в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що суперечить принципам та завданню адміністративного судочинства. Отже суд вважає, що запропонований захід забезпечення позову не є адекватним позовним вимогам. Відтак, такий захід неспроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
З огляду на недоведеність позивачем існування обставин очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі у сфері публічно-правових відносин, а також неспівмірність запропонованих заявником заходів з предметом судового спору, суд вважає відсутніми визначені законом підстави для забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду в цій справі.
Враховуючи наведене вище, в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись статтями 150-151, 154, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу суду складено 18 грудня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко