Справа № 420/34913/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 420/34913/23

адміністративне провадження № К/990/45056/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р, перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - Доготером Юрієм Юрійовичем, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 204 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі №420/34913/24 за позовом ОСОБА_2 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, з січня 2023 року;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) здійснити виплату ОСОБА_2 додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України № 168, з січня 2023 року;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової виногороди, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

25 листопада 2024 року до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - Доготером Юрієм Юрійовичем, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 204 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі №420/34913/24.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судами попередніх інстанцій при застосуванні пункту 3 Наказу №628/0/81-22-АГ, наказів Головнокомандувача Збройних Сил України про визначення районів ведення воєнних (бойових) не було висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Водночас далі по тексту касаційної скарги представник позивача вказує, що Верховним Судом при розгляді цієї категорії справ напрацьована та сформульована правова позиція, за якою згідно з пунктом 4 наказу №392-/0/81-22-АГ Адміністрації Держприкордонслужби підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах здійснюється на підставі комплексу інформації, наявної у відповідних документах, а відповідно до пункту 3 наказу №628/0/81-22-АГ перелік підтверджуючих документів допускає альтернативність і не зведений винятково до їхньої сукупності та посилається на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 вересня 2024 року у справі №580/3082/23, від 23 жовтня 2024 року у справі №360/426/23, від 10 жовтня 2024 року у справі №360/378/23, від 10 жовтня 2024 року у справі №200/820/23, від 05 серпня 2024 року у справі №200/4100/23, від 01 серпня 2024 року у справі №200/1994/23, від 17 вересня 2024 року у справі №200/3155/23, від 24 жовтня 2024 року у справі №360/697/23, від 24 жовтня 2024 року у справі №360/454/23, від 17 жовтня 2024 року у справі №360/327/23, від 04 жовтня 2024 року у справі №200/1197/23, від 11 вересня 2024 року у справі №200/294/23, від 05 вересня 2024 року у справі №200/2258/23, від 05 вересня 2024 року у справі №200/253/23, від 05 вересня 2024 року у справі №200/1473/23, від 08 серпня 2024 року у справі №200/4037/23.

Отже, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, та зазначає, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - відсутній, а далі по тексту касаційної скарги вказує про існування висновків Верховного Суду щодо питання застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Представник скаржника обґрунтовує касаційну скаргу також тим, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що за змістом відповідає підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій, викладу фактичних обставин справи, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладено передбачених цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про звільнення від сплати судового збору Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Терлецького Юрія Івановича, яка подана його представником - ОСОБА_3 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 204 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі №420/34913/24.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.Р. Радишевська