Справа № 280/7335/24
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 грудня 2024 року 15:05Справа № 280/7335/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Власюка В.О., представників

позивача Тисячник Р.Р.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про стягнення боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

05.08.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення, винесені Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області, а саме: податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, рішення від 24.07.2024 № 6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу про стягнення боргу (недоїмки) від 24.07.2024 № 6.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підставою для винесення оскаржуваних рішень слугували висновки податкової про порушення ОСОБА_2 умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Так, на думку відповідача, надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги є фінансовим посередництвом, здійснення якого заборонено пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим позивач мала перейти на загальну систему оподаткування. Позивач із такими висновками не погоджується та зазначає, що договори фінансової допомоги укладалися нею як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем, та не є фінансовим посередництвом в силу відсутності складових ознак фінансової операції. Стосовно податкового повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6 зауважує, що податковою висловлено помилкове припущення про порушення позивачем п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, оскільки реалізовані нею товари перебували у використанні та не підлягають гарантійному ремонту, отже не підпадають під категорію технічно складних побутових товарів. Крім того, податковою некоректно обчислено розмір штрафних санкцій, а норма, що діяла на момент ймовірного вчинення правопорушення, передбачала строк для його виявлення 1 календарний рік. З урахуванням наведеного вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 08.08.2024 відкрито провадження у справі № 280/7335/24; призначено підготовче засідання на 20.08.2024.

У підготовчому засіданні 20.08.2024 оголошено перерву до 02.10.2024.

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 26.08.2024 № 39540) послався на те, що ФОП ОСОБА_2 не дотримано умов перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки положеннями п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України вказано, що не можуть бути платниками єдиного податку першої третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють, зокрема, діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейерами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу. Діяльність із надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги ПП «ТИРЕКС» та ТОВ «ТЕХНОСТОК ТРЕЙД» позивач здійснювала у періоді з 03.05.2018 по 06.09.2019, тобто на постійній основі, а отже її діяльність розглядається як фінансове посередництво, за умови здійснення якої суб`єкт господарювання не має права застосовувати спрощену систему оподаткування. Крім того, в ході перевірки встановлено реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту: мобільні телефони, планшети, велосипед, ноутбуки. В свою чергу, платники єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, зобов`язані використовувати РРО незалежно від обсягу доходу. Протягом періоду з 11.06.2018 по 17.10.2018 позивачем отримано грошові кошти на розрахунковий рахунок від продажу товару кінцевому споживачу за допомогою еквайрингу (кошти з призначенням платежу еквайринг) на загальну суму 295553 грн, без проведення операцій з розрахунків через розрахункові реєстратори операцій, Таким чином, встановлено порушення позивачем вимог п.1, п.2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР. Просить у задоволенні позову відмовити.

09.09.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 41509), в якій вона заперечує проти доводів відповідача з підстав, зазначених у позові.

11.09.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 41985).

Протокольною ухвалою суду від 02.10.2024 відкладено підготовче засідання до 05.11.2024.

Підготовче засідання, призначене на 05.11.2024, не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Бойченко Ю.П. на лікарняному. В подальшому, підготовче засідання призначено на 26.11.2024.

Протокольною ухвалою суду від 26.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в цей же день; в судовому засіданні оголошено перерву до 03.12.2024.

У судовому засіданні 03.12.2024 на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності з`ясував наступне.

ГУ ДПС у Запорізькій області на підставі пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, пп. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами), п. 2 ч. 1 ст. 13, п. 9-23 розділу VIІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (зі змінами), відповідно до наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 01.05.2024 № 864-п та направлення, виданого ГУ ДПС у Запорізькій області від 27.05.2024 № 1612/24-06, проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово господарської діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період діяльності з 01.01.2017 по 30.08.2022 з питань дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства та за період з 04.07.2011 по 30.08.2022 з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За результатами проведеної перевірки складено акт від 07.06.2024 № 9093/08-01-24-06/.

Відповідно до приписів п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України ОСОБА_2 подано заперечення від 20.06.2024 № б/н (вхідний ГУ ДПС у Запорізькій області від 20.06.2024 № 34116/6), до яких додано додаткові документи. За наслідками розгляду заперечень та доданих до них документів відповідачем прийнято рішення щодо проведення перевірки з питань, що викладенні у запереченні, за період діяльності з 01.01.2017 по 30.08.2022 з метою з`ясування обставин, які не були досліджені під час документальної позапланової виїзної перевірки.

Відповідно до наказу від 01.07.2024 № 1300-п документальна позапланова виїзна перевірка на підставі пп. 78.1.5 п. 78.5 ст. 78 Податкового кодексу України розпочата 04.07.2024, тривалістю 5 робочих днів. За результатами перевірки складено акт від 17.07.2024 № 10871/08-01-24-06/, яким встановлено порушення позивачем вимог:

1) п. 6 пп. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291, п. 5 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст.298 Податкового кодексу України в частині порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування в частині здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування;

2) не подання податкових декларацій про майновий стан і доходи:

- за 2018 рік (граничний термін надання 11.02.2019), 2019 рік (граничний термін надання 10.02.2020), 2020 рік (граничний термін надання 09.02.2021), 2021 рік (граничний термін надання 09.02.2022), чим порушено пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України;

- за 2022 рік (граничний термін надання 20.09.2022), чим порушено пп. 49.18.1 п. 49.18 ст.49 Податкового кодексу України;

3) п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на загальну суму 1 814 017,18 грн, в т.ч. за 2018 рік 309076,76 грн, за 2019 рік 448031,17 грн, за 2020 рік 634075,77 грн, за 2021 рік 414598,51 грн, за 2022 рік 8234,97 грн;

4) пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.1.-1.6 п. 16-1 пiдрозділу 10 роздiлу 10 Податкового кодексу України, що призвело до ненарахування та неперерахування до бюджету вiйськового збору на загальну суму 151 168,11 грн., в т.ч. за 2018 рік 25756,40 грн, за 2019 рік 37335,93 грн, за 2020 рік 52839,65 грн, за 2021 рік 34549,88 грн, за 2022 рік 686,25 грн;

5) частини другої ст. 6, пункту 2 частини першої ст. 7, частини 5 ст. 8 та частини 7 та 8 статтi 9 Закону України «Про збiр та облiк єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соцiальне страхування», що призвело до ненарахування та неперерахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соцiальне страхування на загальну суму 357369,32 грн, в т.ч. за 2018 рік 68801,04 грн, за 2019 рік 154234,08 грн, за 2020 рік 134334,2 грн;

6) п. 181.1 ст. 181, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 2486368 грн, у тому числі по періодах: за листопад 2018 року в сумі 9480 грн, за грудень 2018 року в сумі 46923 грн, за січень 2018 року в сумі 51932 грн, за лютий 2019 року в сумі 51105 грн, за березень 2019 року в сумі 60698 грн, за квітень 2019 року в сумі 16880 грн, за травень 2019 року в сумі 71586 грн, за червень 2019 року в сумі 37050 грн, за липень 2019 року в сумі 63240 грн, за серпень 2019 року в сумі 52200 грн, за вересень 2019 року в сумі 74560 грн, за жовтень 2019 року в сумі 26000 грн, за листопад 2019 року в сумі 53720 грн, за грудень 2019 року в сумі 45500 грн, за січень 2020 року в сумі 52460 грн, за лютий 2020 року в сумі 62619 грн, за березень 2020 року в сумі 9036 грн, за квітень 2020 року в сумі 78520 грн, за травень 2020 року в сумі 46460 грн, за червень 2020 року в сумі 29081 грн, за липень 2020 року в сумі 99914 грн, за серпень 2020 року в сумі 33680 грн, за вересень 2020 року в сумі 30080 грн, за жовтень 2020 року в сумі 107600 грн, за листопад 2020 року в сумі 91077 грн, за грудень 2020 року в сумі 136940 грн, за січень 2021 року в сумі 7840 грн, за лютий 2021 року в сумі 40040 грн, за березень 2021 року в сумі 38000 грн, за квітень 2021 року в сумі 166046 грн, за травень 2021 року в сумі 146464 грн, за червень 2021 року в сумі 204434 грн, за липень 2021 року в сумі 150611 грн, за серпень 2021 року в сумі 147035 грн, за вересень 2021 року в сумі 91347 грн, за жовтень 2021 року в сумі 8645 грн, за січень 2022 року в сумі 40985 грн, за лютий 2022 року в сумі 3001 грн, за липень 2022 року в сумі 1856 грн, за серпень 2022 року в сумі 1722 грн.;

7) п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині незастосування реєстратора розрахункових операцій та не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій у перевіряємому періоді на суму 295553,00 грн;

8) пп. 16.1.3, пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, пп. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, п. 8.1, п. 8.4 Порядку обліку платників податків і зборів, затверженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» в частині не подання / несвоєчасного подання протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до ГУ ДПС у Запорізькій області повідомлення за формою 20-ОПП про об`єкти, через які провадиться господарська діяльність.

На підставі акту перевірки від 17.07.2024 № 10871/08-01-24-06/ ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято, крім іншого:

податкове повідомлення рішення від 24.07.2024 № 6, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг в розмірі 438 743,00 грн;

податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» на 2 267 521,48 грн, в т.ч.: 1 814 017,18 грн за податковими зобов`язаннями, 453 504,30 грн за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на 188 960,14 грн, в т.ч.: 151 168,11 грн за податковими зобов`язаннями, 37 792,03 грн за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» на 3 107 958,75 грн, в т.ч.: 2 486 367,00 грн за податковими зобов`язаннями, 621 591,75 грн за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, яким до позивача застосовані штрафні санкції за платежем «податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування» у розмірі 1 700,00 грн;

рішення від 24.07.2024 № 6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 178 684,66 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.07.2024 № 6, якою від позивача вимагається сплатити заборгованість в сумі 357 369,32 грн.

Незгода з даними рішеннями зумовила звернення ОСОБА_2 до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) (з наступними змінами та доповненнями, чинними на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Судом встановлено, що до припинення підприємницької діяльності (30.08.2022), фізична особа - підприємець ОСОБА_2 перебувала на спрощеній системі оподаткування (з 01.01.2017 по 31.03.2021 3 група, 5 %, з 01.04.2021 по 30.08.2022 2 група, 20 %).

Пунктом 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема, третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

За приписами пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з підпунктом шостим підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту п`ятого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки - у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Так, спірним питанням у справі, що розглядається є, чи відноситься надання позивачем іншим особам поворотної фінансової допомоги до діяльності в сфері фінансового посередництва.

У свою чергу позивач зазначає, що кошти, надані нею за договорами про надання поворотної фінансової допомоги, не відносяться до діяльності у сфері фінансового посередництва.

Абзацом восьмим підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

При цьому, Податковий кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не містить визначення поняття «фінансове посередництво».

Відповідно до положень частин другої, третьої статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі статтею 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За приписами статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, позикодавець має право, а не обов`язок, на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим, поняття «фінансового посередництва» визначено частиною третьою статті 333 Господарського кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин), відповідно до якої фінансовим посередництвом є діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.

Отже, фінансове посередництво передбачає дії фінансових посередників (банків, страхових компаній, інвестиційних фондів тощо), які надають різноманітні фінансові послуги, включаючи кредитування, інвестування, зберігання тощо.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664) (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2664 визначено, що ринки фінансових послуг - сфера діяльності учасників ринків фінансових послуг з метою надання та споживання певних фінансових послуг. До ринків фінансових послуг належать професійні послуги на ринках банківських послуг, страхових послуг, інвестиційних послуг, капіталу та інших видах ринків, що забезпечують обіг фінансових активів.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону № 2664 учасники ринку фінансових послуг - особи, які відповідно до закону мають право надавати фінансові послуги на території України; особи, які провадять діяльність з надання посередницьких послуг на ринках фінансових послуг; об`єднання фінансових установ, включені до реєстру саморегулівних організацій, що ведеться органами, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг; клієнти. Законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг можуть визначатися інші учасники ринків фінансових послуг.

Як установлено судом з матеріалів справи, 02.05.2018 між ОСОБА_2 (Сторона 1) та ПП «ТИРЕКС» (Сторона 2) укладено Договір фінансової допомоги, за умовами якого Сторона 1 надає Стороні 2 фінансову допомогу в сумі 120 000 грн на поворотній основі, а Сторона 1 використовує грошові кошти на власний розсуд. (п. 1.1. Договору). Даний Договір є безпроцентним. (п. 1.2. Договору). Сторона 2 забезпечує повернення отриманих грошових коштів не пізніше 02.05.2019. (п. 2.3. Договору). Відповідно до Додаткової угоди від 03.05.2018 до Договору від 02.05.2018, повернення фінансової допомоги здійснюється Стороною 2 в сумі отриманих від Сторони 1 грошових коштів, без відсотків за їх використання або будь яких інших доплат, внесення повної суми на розрахунковий рахунок.

Також, 01.10.2018 між ОСОБА_2 (Позикодавець) та ТОВ «ТЕХНОСТОК ТРЕЙД» (Позичальник) укладено Договір № ФП/ТСТ-01/10/18-1 про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику безвідсоткову фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором. (п. 1.1. Договору). Безвідсоткова поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. (п. 2.2. Договору). Безвідсоткова поворотна фінансова допомога підлягає поверненню в строк до 01.10.2019 включно. (п. 3.1. Договору).

При цьому, дані договори про надання фінансової поворотної допомоги не містять пунктів, які регулюють питання іншого виду компенсацій позикодавцю у вигляді плати за користування такими коштами в разі порушення грошового зобов`язання.

Судом установлено, що ПП «ТИРЕКС» та ТОВ «ТЕХНОСТОК ТРЕЙД» повернуто ОСОБА_2 фінансову допомогу в обумовлений договорами строк, в тому розмірі, в якому грошові кошти надавались, без будь яких додаткових платежів (процентів), що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру та видатковими касовими ордерами про повернення грошових коштів.

Суд зазначає, що надання у якості фінансової допомоги власних коштів не може вважатись фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто, залучених коштів, які і передаються у позику. Крім того, суд звертає увагу, що надання безвідсоткової фінансової допомоги, що мало місце у цьому випадку, не має жодних ознак фінансової послуги, оскільки не спрямоване на отримання прибутку.

Надання поворотної фінансової допомоги іншій особі може розцінюватись як надання фінансових послуг та фінансове посередництво виключно якщо воно здійснюється на постійній основі. Проте, як зазначено вище, надана позивачем фінансова допомога не містила ознак фінансових послуг. Натомість, кількість її надання не обмежена законодавством.

Отже, позивач, надаючи поворотну, безоплатну фінансову допомогу, не отримувала доходу. Як наслідок, вона не втратила права перебування на спрощеній системі оподаткування.

За таких обставин, прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, від 24.07.2024 № 6, від 24.07.2024 № 6, від 24.07.2024 № 6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.07.2024 № 6, вимогу про стягнення боргу (недоїмки) від 24.07.2024 № 6 підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Разом із тим, стосовно податкового повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6 слід зазначити наступне.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону № 265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (п. 1);

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції (п. 2).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 17 Закону № 265/95 (у редакції, чинній у 2018 році) передбачено за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Пунктом 296.10 статті 296 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку першої - третьої груп не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Водночас, згідно Закону України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 01.01.2017, пункт 296.10 статті 296 Податкового кодексу України доповнений новим абзацом, який встановлює, що норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до наданих до перевірки документів, а саме звітів № 1 від 11.06.2018, № 2 від 22.06.2018, № 3 від 25.06.2018, № 4 від 27.08.2018, № 5 від 03.09.2018, № 6 від 19.09.2018, № 7 від 24.09.2018, № 8 від 24.09.2018, № 8 від 24.09.2018, № 9 від 24.09.2018, № 10 від 24.09.2018, № 11 від 24.09.2018, № 12 від 02.10.2018, № 13 від 15.10.2018, № 14 від 15.10.2018, № 15 від 29.10.2018, № 16 від 31.10.2018, № 17 від 14.01.2019 про результати виконання договору субкомісії № СК/ВММ-02-/05/18-1 від 02.05.2018 встановлено реалізацію товарів: мобільні телефони, планшети, велосипед, ноутбуки.

Позивач у свою чергу зазначає, що на реалізовані ним товари, які були у користуванні, гарантія виробника не розповсюджується, отже їх не можна віднести до технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

Відповідно до ст. 2 Закону № 265/95 термін «технічно складні побутові товари, що підлягають гарантійному ремонту» для цілей Закону № 265/95 вживається у значенні, наведеному в Законі України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів», із змінами і доповненнями.

Згідно пункту 25-1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», технічно складні побутові товари - непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.

Перелік технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2017 № 231, містить найменування групи товарів ноутбуки (код УКТЗЕД ), планшети ), смартфони та мобільні телефони ).

Законодавством не передбачено виключень щодо відсутності обов`язку у суб`єкта господарювання (платника податків) застосування реєстратора розрахункових операцій щодо товарів, які були у користуванні та не підлягають гарантійному ремонту, оскільки такий обов`язок пов`язується насамперед із технічною складністю таких побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, якими є і реалізовані позивачем товари.

Отже, суд вважає, що при роздрібній торгівлі технічно складними побутовими товарами, які були у вжитку, фізичним особам - підприємцям, платникам єдиного податку необхідно проводити розрахункові операції із застосуванням РРО.

Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Пункт 11 підрозділу 10 розділу XX ПК України встановлює, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95 (у редакції станом на 24.07.2024 день прийняття ППР № 6) визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Крім того, зі змісту статті 3 Закону № 265/95 чітко простежується кінець кожної конкретної операції з використанням реєстратора розрахункових операцій, а саме оформлення відповідного розрахункового документа.

Тому з огляду на об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкта, суб`єктивну сторону кожного конкретного правопорушення вони є закінченими з моменту проведення розрахункової операції без використання реєстратора розрахункових операцій.

За першу з таких операцій потрібно застосовувати штраф як за перше порушення, а за кожну наступну - як за повторне (у підвищеному розмірі).

Отже, кожен встановлений контролюючим органом факт проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій є окремим правопорушенням.

При цьому кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.

Таким чином, розмір фінансових санкцій у даному випадку слід визначати з урахуванням кількості разів допущених правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.

Наведений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.02.2022 у справі № 640/4426/19.

З урахуванням наведеного, податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір в розмірі 14 124,11 грн пропорційно до задоволених позовних вимог (93,29%).

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 6, від 24.07.2024 № 6, від 24.07.2024 № 6, від 24.07.2024 № 6, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24.07.2024 № 6, вимогу про стягнення боргу (недоїмки) від 24.07.2024 № 6.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 14 124 (чотирнадцять тисяч сто двадцять чотири) гривні 11 копійок присудити на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 166; код ЄДРПОУ ВП: 44118663).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 18.12.2024.

Суддя Ю.П. Бойченко