Справа № 420/12857/24
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

судді: Вовченко О.А.

судді: Скупінської О.В.

за участю секретаря судового засідання Замостенчук А.О.,

сторін:

від позивача Григорьєв М.М. за паспортом,

представник позивача Гаврилюк П.С. на підставі довіреності,

від ДКС та ГУ ДКС в Одеській області Богдан І.С. на підставі виписки,

від відповідача КМУ Головко Т.А. на підставі витягу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Держави України, в особі Державної казначейської служби України (, місце знаходження: 01601, Україна, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок, 6), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) та Кабінету Міністрів України (, місце знаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2) про визнання дій/бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Держави України, в особі Державної казначейської служби України (, місце знаходження: 01601, Україна, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок, 6) в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) та Кабінету Міністрів України (, місце знаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2) в особі Міністерства юстиції України, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вхід. № 47046/24 від 27.09.2024), просив:

1)Визнати протиправними дії/бездіяльність відповідач 1 Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області) щодо невиконання виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси 27.07.2021 по справі № 520/17859/19.

2)зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконати виконавчий лист виданий Київським районним судом м. Одеси 27.07.2021 на примусове виконання рішення Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 по справі № 520/17859/19 у спосіб перерахувати на особистий рахунок позивача суму у розмірі 107327,68 грн невідкладно, - у день вступу в силу судового рішення у цій справі;

3)визнати протиправними дії/бездіяльність відповідача 2 Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення заходів, спрямованих на безумовне виконання судових рішень підпорядкованими і підлеглими йому органами виконавчої влади, а саме судового рішення Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року по справі № 520/17859/19.

4)стягнути з Кабінету Міністрів України на користь позивача моральну шкоду в сумі 107000 грн.

Ухвалою від 30 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Ухвалою від 23 липня 2024 року клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, - задоволено.

Розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження, розгляд справи розпочато спочатку, розпочато підготовче провадження.

В ході підготовчого провадження визначено склад учасників відповідачів: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області та Кабінет Міністрів України; визначено предмет спору та зміст спірних правовідносин.

Ухвалою від 17 вересня 2024 року продовжено розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС І категорії, є особовою з інвалідністю 2 групи та перебуває на обліку пенсійного органу з 09.04.2020 року.

Позивач зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2010 року по справі № 2А-1289/10/1512 його позовні вимоги до Управління ПФУ у Київському районі м. Одеси щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу основну пенсію у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1 квітня 2010 року, задоволені.

Зазначене рішення суду було виконано лише 27 квітня 2019 року, перерахувавши на його рахунок грошові кошти в сумі 74121,95 грн.

У зв`язку з порушенням строків виконання рішення суду, позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою до Першого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, Головного управління ПФУ в Одеській області, Державної казначейської служби України, Держави України в особі Міністерства юстиції України про стягнення індексу інфляції, трьох відсотків річних (справа № 520/17859/19).

Постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року по справі № 520/17859/19 на користь позивача було стягнуто 107327,68 грн з Державної казначейської служби України.

Позивач зазначив, що він отримав виконавчий лист Київського районного суду м. Одеси 27.07.2021 року по справі № 520/17859/19.

Цей виконавчий лист був направлений до виконання на адресу Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області, та його прийнято до виконання 28 липня 2021 року, узятий на облік з метою виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про виплату присуджених ньому грошей, на що отримував поради чекати.

Позивач не погоджується з такими мотивами відмови у виконанні рішення суду, вважає, що бездіяльність держави у забезпеченні виконання судового рішення порушує його права.

Позивач зазначає, що відповідачі не додержуються приписів Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким передбачені чіткі строки виконання судових рішень.

Також позивач вважає, що рішення суду із соціальних виплат має бути виконано безумовно, без умови встановлення черговості та не може бути віднесено до «третьої» черговості заборгованості.

На думку позивача, у будь-якому разі, черговість здійснення перерахування коштів стягувачу за рішенням суду повинна узгоджуватися з імперативним приписом закону, у межах трьох місяців.

Позивач звертає увагу, що посилання Держави на нібито наявність обставин, що перешкоджають здійснити перерахунок коштів, не можуть вважатися таким, що дають підстави для невиконання судового рішення.

Щодо пред`явлених позовних вимог до Кабінету Міністрів України позивач зазначив, що Кабінет Міністрів України не виконав покладених на нього обов`язків: не забезпечив проведення фінансової політики, за результатами якої була б забезпечена фінансова спроможність виконати приписи законів у сфері соціального захисту; не здійснив заходів щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади.

На думку позивача, ця бездіяльність створила умови, які гальмують виконання рішення суду по справі № 520/17859/19.

Також позивач зазначає, що така бездіяльність Уряду, окрім матеріальної шкоди, завдала стягувачу і моральної шкоди, порушила його особисті немайнові права здоров`я, честь і гідність. Приниження честі виражено тим, що позивач бездоганно вірив (і продовжує вірити), що держава діє саме у відповідності до обов`язків, задекларованих у ст. 3 Конституції України.

Також позивач зазначає, що визначити грошову оцінку моральної шкоди майже неможливо, але закон (ст. 23 ЦК) вимагає встановлення розміру шкоди у грошовому вимірі, тому позивач вважає належною компенсацією нанесеною йому моральної шкоди буде грошова сума в 107000 грн.

До суду 14 травня 2024 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити, зазначивши, що до Головного управління ДКС в Одеській області надійшла заява ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 по справі № 520/17859/19 стосовно стягнення з держави України в особі Головного управління ПФУ в Одеській області на користь позивача 107327,68 грн.

Таким чином, боржником визначено Головне управління ПФУ в Одеській області.

30 липня 2021 року Головне управління ДКС України в Одеській області звернулось до ГУ ПФУ в Одеській області щодо виконання вказаного виконавчого листа, але 09 серпня 2021 року від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов лист, з якого вбачається, що не передбачені бюджеті призначення на виплату стягнутих коштів та вказана виплата може бути здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Тому 01 вересня 2021 року на виконання вимог абз. 3 пп. 1.2. п. 1 Порядку № 190 Головним управлінням внесено відомості про виконавчий лист Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 по справі № 520/17859/19 до відповідного прикладного програмного забезпечення з метою виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», якому присвоєно 3-тю черговість заборгованості.

Представник відповідача зазначив, що позивач неодноразово звертався із заявами щодо виконання рішення суду, на які були надані відповіді, що кошти будуть виплачені за сформованою черговістю виконання по третій черзі заборгованості за наявними асигнуванням.

При цьому представник відповідача звертає увагу, що чинне законодавство не передбачає порушення встановленої черговості, та виконання вказаного виконавчого листа можливе лише в порядку, визначеному Прикінцевими та перехідними положеннями Бюджетного кодексу України, Законом України про гарантії… та Порядку № 845, та не може бути змінено за жодних умов.

Також представник відповідача просить врахувати, що відповідачем вжиті всі необхідні заходи щодо виконання цього виконавчого листа, а бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються Законом України про державний бюджет України на відповідний рік.

Законами України Про Державний бюджет України на 2021, 2022,2023 та 2024 роки за бюджетною програмою КПКВК 3504040 на кожний рік відповідно передбачено 100,00 мл гривень.

Представник відповідача зазначає, що встановлений обсяг коштів не дозволяє Державній казначейській службі України здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми за всіма рішеннями, гарантованими державою.

Представник відповідача зазначив, що Державною казначейською службою України постійно направляються листи до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040. Питання передбачення коштів на певну мету у законі про Державний бюджет України віднесено виключно до прерогативи Верховної Ради України, а не Казначейства.

Також представник відповідача просить звернути увагу, що Головне управління не може бути належним відповідачем у цій справі, оскільки виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 по справі № 520/17859/19 після надходження черговості буде здійснюватися Державною казначейською службою України.

Окрім цього, представник відповідача звертає увагу, що позивач не надає жодного доказу розрахунку моральної шкоди та на власний розсуд визначає досить значний розмір моральної шкоди.

При цьому, на думку представника відповідача, позивачем необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди. Представник відповідача звертає увагу, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення.

З наведених підстав представник Головного управління ДКСУ в Одеській області просить відмовити у задоволенні позову.

До суду від уповноваженого представника Кабінету Міністрів України надійшов відзив на позовні заяву (вхід. № 20749/24 від 28.05.2024), відповідно до якого представник позовні вимоги не визнає та просить відмовити, зазначивши, що Кабінет Міністрів України є неналежним відповідачем за вказаними позовними вимогами, оскільки виконання судових рішень покладається на Державну казначейську службу України.

На думку представника відповідача, позивачем не вказано, як саме Кабінет Міністрів України порушив права та законні інтереси позивача, не зазначено яким чином рішення суду може вплинути на права і обов`язки Кабінету Міністрів України.

У свою чергу, представник відповідача зазначає, що КМУ не вчиняв будь-яких дій/бездіяльності, які б порушували права позивача.

З наведених підстав, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

У свою чергу від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління ДКС України в Одеській області (вхід. № 21730/24 від 04.06.2024), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, зокрема, посилаючись на те, що природа стягнутих за рішенням суду на користь позивача інфляційні витрати та 3 відсотка річних, є пенсійні та соціальні виплати, та мають бути віднесені до першої групи черговості.

Також від позивача надійшла відповідь на відзив Кабінету Міністрів України (вхід. № 23171/24 від 12.06.2024), відповідно до якої наполягав на задоволенні позовних вимог, зокрема, посилаючись на те, що КМУ в порушення ч. 5 ст. 124 Конституції України не забезпечив складання проєкту та прийняття Верховною Радою України Державного бюджету на 2022, 2023, 2024 роки з такими сумами видатків, призначених на виконання судових рішень, яких було би достатньо на погашення заборгованості Держави.

До суду 03 липня 2024 року від уповноваженого представника Кабінету Міністрів України надійшли заперечення на відповідь на відзив (вхід. № 26663/24), відповідно до яких представник наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

До суду 03 жовтня 2024 року від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та таким є Порядок № 845.

Представник відповідача звертає увагу, що враховуючи, що в органах Казначейства відсутні рахунки Головного управління ПФУ в Одеській області, з яких можливо було б здійснити безспірне списання коштів на користь позивача на виконання виконавчого листа по справі № 520/17859/19, Головним управлінням ДКС України в Одеській області було внесено вказаний виконавчий лист до відповідного програмного забезпечення задля його виконання за бюджетною програмою КПКВК 3504040.

Також представник відповідача вважає хибними доводи позивача про неможливість віднесення виконавчого листа по справі № 520/17859/19 до третьої групи заборгованості, оскільки черговість формується за датою надходження таких документів до органу Казначейства з урахуванням категорії судового рішення, та абз. 2 ч. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону про гарантії чітко передбачені, які судові рішення відносяться до першої, другої та третьої черговості погашення заборгованості.

Також безпідставні посилання позивача на виконання рішення суду про стягнення коштів у тримісячний строк, оскільки перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань. Але встановлений обсяг коштів не дозволяє Казначейству здійснити у поточному році погашення заборгованості за рахунок бюджетної програми за всіма судовими рішеннями, гарантованими державою.

Ухвалою суду, що занесено до протоколу підготовчого засідання від 28.10.2024 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 12 грудня 2024 року.

На судовому засіданні позивач та його представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

На відкритому судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти заявлених позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 14), є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), що підтверджено посвідченням Серія НОМЕР_2 від 21.05.2019 року (а.с. 10).

Позивач отримує пенсію по інвалідності, що підтверджено пенсійним посвідченням Серія НОМЕР_3 (а.с. 9).

Суд встановив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2010 року по справі № 2А-1289/10/1512 його позовні вимоги до Управління ПФУ у Київському районі м. Одеси були задоволені частково, визнано неправомірними дії Управління ПФУ у Київському районі м. Одеси щодо нарахування і виплати основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 квітня 2010 року та зобов`язано відповідача виконати перерахунок та виплату позивачу основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 1 квітня 2010 року, задоволені. В решт позовних вимог, відмовлено (а.с.19-21, т.1).

У позовній заяві позивач зазначив, що вказане рішення суду було виконано 27 квітня 2019 року, шляхом перерахування на його рахунок грошових коштів в сумі 74121,95 грн.

Також суд встановив, що у зв`язку з порушенням строків виконання рішення суду, позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою до Першого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, Головного управління ПФУ в Одеській області, Державної казначейської служби України, Держави України в особі Міністерства юстиції України про стягнення індексу інфляції, трьох відсотків річних, та постановою Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року по справі № 520/17859/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року скасовано. Постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна в особі Головного управління ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 107327,68 грн у спосіб примусового списання 107327,68 грн з Державної казначейської служби України. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено (а.с. 15-18, т. 1).

Суд встановив, що Київський районний суд м. Одеси видав позивачу виконавчий лист від 27.07.2021 року № 520/17859/19 про: стягнути з Держави України в особі Головного управління ПФУ в Одеській області на ОСОБА_1 107327,68 грн у спосіб примусового списання 107327,68 грн з Державної казначейської служби України. Боржник: Держава України в особі Головного управління ПФУ в Одеській області; стягувач: ОСОБА_1 (а.с.11).

Сторони не заперечують, що вказаний виконавчий лист 28 липня 2021 року був наданий позивачем до Головного управління ДКС України в Одеській області для примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, починаючи з 2021 року по 2024 рік неодноразово звертався до Головного управління ДКС України в Одеській області із заявами щодо виконання виконавчого листа та перенесення виконання виконавчого листа з 3-ї черговості заборгованості до 1-ї заборгованості.

Однак, відповідними листами Головне управління ДКС в Одеській області повідомляло, що виконавчий лист буде виконано у порядку черговості.

Щодо виконання вказаного виконавчого листа Головним управлінням ДКС України в Одеській області суд встановив, що 30 липня 2021 року Головне управління ДКС України в Одеській області звернулось до ГУ ПФУ в Одеській області із листом № 16-08-06/6185 з питання виконання зазначеного виконавчого листа в найкоротші терміни (а.с. 51).

На цей запит ГУ ПФУ в Одеській області надало лист від 06.08.2021 року № 1500-0403-5/98618, яким повідомило, що інформація щодо судового рішення по справі № 520/17859/19 Головним управлінням внесена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с. 59-60, т.1).

Тому 01 вересня 2021 року на виконання вимог абз. 3 пп. 1.2. п. 1 Порядку № 190 Головним управлінням ДКС України в Одеській області внесено відомості про виконавчий лист Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 по справі № 520/17859/19 до відповідного прикладного програмного забезпечення з метою виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», якому присвоєно 3-тю черговість заборгованості.

Відповідно до відомостей з програмного забезпечення АРМ Реєстру судових рішень АС WEB ОСОБА_1 перебуває у черги щодо виконання рішення суду за № 1258431(а.с. 162, 163,т.1).

Матеріалами справи підтверджено, що ДКС України неодноразово звертається до Міністерства фінансів України щодо збільшення бюджетних асигнувань на 2021,2022,2023 та 2024 роки за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

На ці запити Міністерство фінансів України надавало відповіді, відповідно до яких, зокрема робиться посилання на те, що в умовах воєнного стану, який на території України введено Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, видатки державного бюджету першочергово спрямовуються на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. Також, посилаючись на те, що за рахунок бюджетних джерел, забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, які отримують пенсії та інші види соціальних виплат, спрямування у державному бюджеті видатків на виконання судових рішень здійснюється на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами та з урахуванням загальносуспільних потреб, необхідності забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя відповідно до фінансових можливостей держави. Питання збільшення бюджетних призначень може бути розглянуто у разі внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України, порядок якого визначено ст. 52 Бюджетного кодексу України. Однак, відповідно до пп. 1 п. 22 розділу УІ Бюджетного кодексу України в умовах воєнного стану частина перша ст. 52 цього Кодексу не застосовується (а.с. 68-69, т.1), також може бути розглянуто виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету (а.с. 85-86, т.1).

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Суд зазначає, що Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05.06.2012 (далі - Закон №4901-VI) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до абзаців 1-4 ч. 1 ст. 2 Закону №4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з частиною четвертої статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Також приписами ст. 5 цього Закону передбачена виплата компенсації у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою передбачено, що погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року (далі, - Порядок № 845).

Відповідно до п. 47 Порядку № 845 безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих: 1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника; 2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно з п. 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей за наявності відповідних бюджетних асигнувань для здійснення безспірного списання коштів.

Відповідно до п. 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Таким чином, сукупний аналіз наведених норм Закону №4901-VI та Порядку № 845 доводить, що Держава гарантує виконання рішень суду про стягнення коштів у визначений законом строк, а у разі їх невиконання у визначений строк, гарантує виплату компенсації; за недостатністю коштів для безспірного списання, Казначейство протягом 10 днів з дня надходження виконавчого документу подає пропозиції Мінфіну щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України, та Казначейство у будь-якому випадку має виконати виконавчий документ у повному обсязі.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що Київський районний суд м. Одеси видав позивачу виконавчий лист від 27.07.2021 року № 520/17859/19 про: стягнути з Держави України в особі Головного управління ПФУ в Одеській області на ОСОБА_1 107327,68 грн у спосіб примусового списання 107327,68 грн з Державної казначейської служби України. Боржник: Держава України в особі Головного управління ПФУ в Одеській області; стягувач: ОСОБА_1 (а.с.11), який Головним управлінням ДКС України в Одеській області 28 липня 2021 року прийнятий для примусового виконання.

Станом на дату розгляду справи позивачу не виплачено присуджені кошти в розмірі 107327,68 грн.

Таким чином, суд встановив, що Державою не дотримано гарантії, передбачені Законом №4901-VI щодо виконання рішення суду про стягнення протягом трьох місяців.

Посилання відповідача Головного управління ДКС України в Одеській області на те, що тримісячний строк виконання рішення суду починає текти з дати надходження бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей, є безпідставними, оскільки, як встановлено судом та не заперечується сторонами, що щороку Законами України Про Державний бюджет України на 2021, 2022,2023 та 2024 роки за бюджетною програмою КПКВК 3504040 на кожний рік відповідно було передбачено 100,00 мл гривень.

Недостатність вказаних коштів на покриття всіх сум за рішеннями суду не може бути правомірною підставою для відмови від виконання гарантованих державою взятих зобов`язань.

Окрім цього, буквальний аналіз положень статті 3 Закону №4901-VI доводить, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Також безпідставні посилання відповідача - Головного управління ДКС України в Одеській області, що саме Державна казначейська служба України буде виконувати рішення суду у разі надходження коштів за вказаним бюджетним асигнуванням, а тому ДКС України має бути належним відповідачем за вказаною позовною вимогою, оскільки відповідно до п. 9 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215 Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Матеріалами справи достовірно підтверджено, що виконавчий лист від 27.07.2021 року № 520/17859/19 знаходиться на виконанні Головного управління ДКС України в Одеській області.

Також суд відхиляє доводи відповідачів про те, що ними надано належні докази про направлення до Міністерства фінансів України листів із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України» у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040, оскільки адресовані Міністерству фінансів України з цього приводу листи загального питання щодо збільшення видатків та не є належними доказами своєчасного, протягом 10-денного терміну з дня надходження виконавчого листа позивача, направлення запиту на збільшення видатків.

З наведених встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги - визнати протиправними дії/бездіяльність відповідач 1 Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області) щодо невиконання виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси 27.07.2021 по справі № 520/17859/19, є правомірними та належать задоволенню шляхом - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області щодо невиконання у строк, визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси від 27.07.2021 року по справі №520/17859/19 на користь ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог - зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконати виконавчий лист виданий Київським районним судом м. Одеси 27.07.2021 на примусове виконання рішення Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 по справі № 520/17859/19 у спосіб перерахувати на особистий рахунок позивача суму у розмірі 107327,68 грн невідкладно, - у день вступу в силу судового рішення у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 Прикінцеві та перехідні положення Закону №4901-VI заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З метою реалізації п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок №440).

Пункт 8 та 9 Порядку №440 встановлюють, що рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості:

перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами;

третя черга - інші рішення.

Рішення вносяться до кожної з черг за датою їх надходження до органу державної виконавчої служби.

Відповідальна особа не пізніше десяти робочих днів з дня внесення рішення до Реєстру зобов`язана надіслати заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про прийняття такого рішення для обліку із зазначенням черги, до якої воно включено.

З метою забезпечення заявнику та боржнику доступу до інформації Реєстру про стан погашення заборгованості за рішенням, прийнятим на користь заявника, у повідомленні про прийняття рішення до обліку зазначаються адреса відповідного веб-сайта в Інтернеті, а також ідентифікатор для доступу до інформації Реєстру.

На виконання пунктів 13, 14, 17 Порядку №440 передача рішень до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється окремо щодо кожної черги щокварталу до 10 числа місяця, що настає за звітним періодом.

Передача органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, рішень зобов`язального характеру здійснюється після отримання від боржника, його правонаступника або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, документів про здійснення нарахування виплат за таким рішенням.

До органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, передаються рішення, які надійшли до 1 числа місяця, що настав за звітним періодом.

Відповідальна особа додає до рішень, які передаються до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, реквізити для перерахування коштів заявнику. У разі часткового виконання рішення до нього додаються підтверджувальні документи.

До рішень зобов`язального характеру додаються оригінали документів про здійснення нарахування виплат за цим рішенням, підписані уповноваженою особою боржника, його правонаступника або органу державної влади, який прийняв рішення про припинення боржника - юридичної особи, і завірені гербовою печаткою.

Відповідальна особа не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження акта приймання-передавання надсилає заявнику та боржнику за їх місцезнаходженням або на електронну пошту повідомлення про передачу рішення до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням реквізитів акта приймання-передавання.

За приписами пунктів 19 та 20 Порядку №440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суд встановив, що 01 вересня 2021 року Головним управлінням ДКС України в Одеській області внесено відомості про виконавчий лист Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 по справі № 520/17859/19 до відповідного прикладного програмного забезпечення з метою виконання за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», якому присвоєно 3-тю черговість заборгованості.

Відповідно до відомостей з програмного забезпечення АРМ Реєстру судових рішень АС WEB ОСОБА_1 перебуває у черги щодо виконання рішення суду за № 1258431(а.с. 162, 163,т.1).

Відповідно до п. 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, суд доходить висновку, що законодавством передбачено здійснення вказаних виплат лише в порядку черговості відповідно до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, та не дотримання вказаної черговості потягне порушення прав інших осіб, які також перебувають у цій черзі.

З наведених підстав, суд доходить висновку, що вказані вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.

Щодо позовних вимог - визнати протиправними дії/бездіяльність відповідача 2 Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення заходів, спрямованих на безумовне виконання судових рішень підпорядкованими і підлеглими йому органами виконавчої влади, а саме судового рішення Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року по справі № 520/17859/19, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII (далі, - Закон № 794-VII) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 794-VII, до основних завдань Кабінету Міністрів України належать:

1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;

2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;

3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм;

5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави;

6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону;

7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи;

9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Компетенція Кабінету Міністрів України передбачена розділом ІУ Закону № 794-VII та безпосередньо повноваження Кабінету Міністрів України передбачені ст. 20 цього Закону.

Так, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги пред`явлені до Кабінету Міністрів України тим, що Кабінет Міністрів України не виконав покладених на нього обов`язків: не забезпечив проведення фінансової політики, за результатами якої була б забезпечена фінансова спроможність виконати приписи законів у сфері соціального захисту; не здійснив заходів щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади.

Надаючи оцінку доводам та запереченням відповідача, суд виходить із завдань адміністративного судочинства та способів судового захисту, гарантовані Кодексом адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Позивач вважає необхідним визнати протиправними дії/бездіяльність відповідача 2 Кабінету Міністрів України щодо незабезпечення заходів, спрямованих на безумовне виконання судових рішень підпорядкованими і підлеглими йому органами виконавчої влади, а саме судового рішення Одеського апеляційного суду від 08.04.2021 року по справі № 520/17859/19.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відсутні докази направлення до Міністерства фінансів України листів із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України» у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504040, безпосередньо з питання надходження виконавчого листа позивача.

Тому матеріалами справи не доведена протиправна бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не здійснення заходів щодо забезпечення виконання судового рішення у справі № 520/17859/19.

З наведених підстав вказані позовні вимоги не належать задоволенню.

Щодо позовних вимог - стягнути з Кабінету Міністрів України на користь позивача моральну шкоду в сумі 107000 грн., суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст. 23 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2019 по справі № 818/1430/17.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що на обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність Уряду, окрім матеріальної шкоди, завдала стягувачу і моральної шкоди, порушила його особисті немайнові права здоров`я, честь і гідність. Приниження честі виражено тим, що позивач бездоганно вірив (і продовжує вірити), що держава діє саме у відповідності до обов`язків, задекларованих у ст. 3 Конституції України, яку він оцінює в розмірі 107000 грн.

Разом з цим судом не встановлено протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо виконання виконавчого листа № 520/17859/19, а тому такі позовні вимоги є безпідставними та не належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідачі, заперечуючи проти позову частково довели, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та суду не надано докази понесення ним інших судових витрат, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідачів на користь позивача.

А також відсутні судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Держави України, в особі Державної казначейської служби України (, місце знаходження: 01601, Україна, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок, 6), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) та Кабінету Міністрів України (, місце знаходження: 01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2) про визнання дій/бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) щодо невиконання у строк, визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчого листа виданого Київським районним судом м. Одеси від 27.07.2021 року по справі №520/17859/19 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 18» грудня 2024 року.

Головуючий суддя Л.Р. Юхтенко

Судді О.А.Вовченко

О.В.Скупінська