Справа № 340/5825/24
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/5825/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач), звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову ПШ №053359 від 13.08.2024 про накладення на нього адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.07.2024 посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки був зупинений належний йому на праві власності транспортний засіб MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 . В ході перевірки було виявлено відсутність у водія тахокарт у належній кількості.

Вказує, що водієм було надано інспектору товарно-транспортну накладну №280101 від 01.07.2024, у якій зазначено, що автомобільним перевізником у даному перевезенні є ФОП ОСОБА_2 . За результатами перевірки було складено Акт серія АР №054971 від 01.07.2024, у якому перевізником визначено ОСОБА_1 .

Після отримання засобами поштового зв`язку повідомлення від відповідача про призначення розгляду справи по вказаному акту, ним були направлені 31.07.2024 на офіційну електронну адресу Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області письмові заперечення.

Також, 05.08.2024 на цю ж електронну адресу додатково направлено копію укладеного між ним та ФОП ОСОБА_2 договору позички транспортного засобу від 01.02.2024. Таким чином, вважає, що на момент розгляду справи у відповідача була наявна уся інформація про те, що він не є перевізником у даному перевезенні.

Однак, 13.08.2024 відповідачем було прийнято постанову серія ПШ №053359 про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн як до автомобільного перевізника.

Зауважує, що не є суб`єктом господарської діяльності, тому не може бути притягнутий до відповідальності як автомобільний перевізник. Натомість відповідачем не вчинено належних дій для з`ясування усіх обставин справи.

Також звертає увагу, що спірна постанова серія ПШ №053359 винесена посадовою особою - в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Хорзеєвою О.А., яка на момент прийняття рішення не мала відповідних службових повноважень щодо прийняття такого роду рішень.

З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначає, що під час рейдової перевірки на а/д М-05 Київ-Одеса 210км+450 м був зупинений транспортний MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить на праві власності позивачу. На вимогу державного інспектора водієм не було надано щоденні реєстраційні листи режиму праці і відпочинку в кількості, передбаченій ЄУТР (тахокарти) або бланк підтвердження діяльності водія. У зв`язку з чим було складено Акт №АР 054971 від 01.07.2024, зі змістом якого водій ознайомився під підпис. Під час рейдової перевірки водієм було надано примірник товарно-транспортної накладної на вантаж від 01.07.2024 №280101, в якій автомобільним перевізником зазначено « ОСОБА_2 » без ідентифікуючих ознак.

Вказує, що на розгляд справи позивач не з`явився, про дату, час та місце був повідомлений належним чином. При цьому, 01.08.2024 на електронну адресу Відділу надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач стверджував що не є автомобільним перевізником, однак не вказав належного автомобільного перевізника. Відділом було скеровано запит до вантажовідправника відповідно до ТТН від 01.07.2024 №280101 - ТОВ «Байс-Агро» та замовника перевезення - ТОВ «Санолта», однак на момент розгляду справи відповіді на вказаний запит не надійшли.

Звертає увагу суду, що договір позички транспортного засобу від 01.02.2024 до Відділу не надходив.

За результатами розгляду справи 13.08.2024 було винесено постанову ПШ №053359, якою встановлено порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладено штраф на позивача у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зауважує, що стаття 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить вказівки про застосування штрафу тільки до автомобільного перевізника зі статусом суб`єкта господарювання.

Зазначає, що ОСОБА_4 , яка виконує обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області, має повноваження на розгляд справ про порушення автотранспортного законодавства та приймати постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило.

16.09.2024 ухвалою Кіровоградського окружного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.07.2024 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області під час проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, місце перевірки: а/д М-05 Київ-Одеса 210км+450м, перевірено транспортний засіб MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 77-78).

Згідно із актом про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 054971 від 01.07.2024 встановлено, що транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом, а також виявлено порушення вимог наказу МТЗУ №340 від 06.06.2010 а саме у водія на момент перевірки відсутні тахокарти за період з 03.06.2024 по 30.06.2024 або бланк підтвердження діяльності водія за даний період. У тому числі порушення відповідальність за яке передбачено вимогами абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме у водія відсутні тахокарти у кількості, визначеній законодавством та бланків підтвердження діяльності водія. Водій від підпису та надання пояснень відмовився (а.с. 23).

Відповідач 19.07.2024 направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення від 18.07.2024 №61184/630/24-24 про розгляд справи про порушення абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", виявленого під час проведення рейдової перевірки 01.07.2024 (а.с. 79-80).

Позивачем були направленні на електронну адресу відповідача письмові заперечення від 31.07.2024, у яких зазначено, що він не є суб`єктом господарювання, не був у вказаних перевезеннях перевізником (а.с. 33-35). Факт отримання таких заперечень відповідачем не заперечується.

01.08.2024 Відділом державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті були направлені запити на адресу ТОВ «Байс-агро» та ТОВ «Санолта» про надання інформації щодо належного автомобільного перевізника, яким відповідно до товарно-транспортної накладної від 01.07.2024 №280101 здійснювалось перевезення вантажу насіння соняшника (а.с. 83 88).

05.08.2024 на на електронну адресу відповідача позивачем було направлено копію договору позички транспортного засобу від 01.02.2024, на підтвердження чого надано скріншот відправлення (а.с. 36-37).

Відповідно до вказаного договору позички громадянин України ОСОБА_1 , як позичкодавець, передав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у тимчасове безоплатне користування строком на два роки транспортний засіб марки MAN (модель TGA 26.390), номерний знак НОМЕР_1 , рік виготовлення 2005, VIN НОМЕР_3 , а також причіп SCHMITZ (модель AWF-18), номерний знак НОМЕР_4 , рік виготовлення 2004, VIN НОМЕР_5 (п. 1). Пунктом 2 договору визначено строк його дії до 31.12.2024. Факт передачі вказаних транспортних засобі ФОП ОСОБА_2 підтверджується актом прийому-передачі від 01.02.2024 (а.с. 27-31).

13.08.2024 за результатами розгляду справи в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Ольга Хорзеєва прийняла постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ053359 відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" стосовно ОСОБА_1 у розмірі 17000 грн (а.с. 22).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною 7 статті 6 Закону №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення №103), у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 1 Положення №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пункт 4 Положення №103 передбачає, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

За приписами пунктів 13 - 15 Порядку №1567 графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно п. 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пунктів 18 пункту 12 Положення №103, голова Укртрансбезпеки приймає на роботу та звільняє з роботи в порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників Укртрансбезпеки.

Згідно пунктів 25, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З матеріалів справи вбачається, що 05.07.2024 головою Укртрансбезпеки затверджено Положення про Відділ державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (а.с.93-95).

Пунктом 4 розділу V вказаного Положення передбачено, що у разі відсутності одночасно начальника територіального органу і заступника начальника територіального органу, обов`язки начальника територіального органу за згодою може виконувати інший працівник територіального органу, відповідно до наказу Укртрансбезпеки.

Наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.07.2024 №834-К Хорзєєву Ольгу призначено на посаду старшого державного інспектора Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області з 15.07.2024, з яким вона ознайомлена 12.07.2024 (а.с. 9).

Посадові обов`язки ОСОБА_5 визначені Посадовою інструкцією, затвердженою Головою Укртрансбезпеки 05.07.2024 (а.с.96-97).

Наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 16.07.2024 №861-К, на ОСОБА_6 з 16.07.2024 покладено виконання обов`язків начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті до призначення начальника (а.с. 91).

Враховуючи вищевикладені обставини суд зазначає, що Головою Державної служби України з безпеки на транспорті в межах повноважень та у спосіб визначені Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, здійснено призначення працівника територіального органу - Хорзеєву Ольгу тимчасово виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті, а отже, остання станом на дату підписання нею постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ №053359 від 13.08.2024, була наділена повноваженнями здійснювати розгляд справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2024 під час проведення перевірки посадовими особами відповідача зупинено транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 під керуванням водія під керуванням водія ОСОБА_3 .

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 054971 від 01.07.2024, відповідно до якого встановлено порушення позивачем ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказані обставини стали підставою для прийняття відповідачем постанови 13.08.2024 ПШ053359 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 цього ж Закону, а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів заповнених тахокарт в кількості, що передбачена Законом, або бланк підтвердження діяльності водія відповідно до наказу МТЗУ №385 від 24.06.2024.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Законом №2344-ІІ передбачена відповідальність у виді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

Так, згідно зі статтею 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Разом з тим, за змістом частини 1 статті 33 Закону №2344-ХІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до ст. 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що положення статті 60 згаданого Закону застосовуються виключно до автомобільного перевізника і не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм суд вважає, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників - суб`єктів господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №620/18215/21 та від 12.06.2024 у справі №140/2050/22.

Щодо документів, на підставі яких визначається перевізник, то суд зазначає, що Закон №2344-ІІІ не визначає єдиного документа, яким у спірних правовідносинах має підтверджуватися статус перевізника.

У статті 50 Закону №2344-ІІІ визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно з підпунктом 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363) основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. Відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Таким чином, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.

У постанові від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а Верховний Суд зауважив, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону № 2344-III.

Тож, при встановленні посадовими особами органу державного контролю факту перевезення вантажів з недотриманням Закону № 2344-III, джерелом інформації про суб`єкта відповідальності за таке порушення законодавства про автомобільний транспорт є насамперед відомості товарно-транспортної накладної, яка супроводжує вантаж, про автомобільного перевізника, оскільки перевізник може не співпадати з водієм, який керує транспортним засобом, чи власником (користувачем) транспортного засобу, зазначеним у реєстраційних документах.

Так, відомості товарно-транспортної накладної, зокрема про особу автомобільного перевізника, повинні бути обов`язково зафіксовані посадовими особами органу державного контролю у відповідних документах.

У акті перевірки №АР 054971 від 01.07.2024 зазначено, що вантажне перевезення по маршруту м. Умань смт Голованівськ здійснюється згідно ТТН №280101 від 01.07.2024.

Відповідно до вказаної товарно-транспортної накладної, копія якої наявна у матеріалах справи, перевезення вантажу (насіння соняшника) здійснювалося автомобільним перевізником ОСОБА_2 .

Тобто, у цьому випадку, контролюючий орган безпідставно не врахував відомості з наданої під час перевірки товарно-транспортної накладної №280101 від 01.07.2024 щодо особи автомобільного перевізника та помилково визначив перевізником ОСОБА_1 .

Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Судом також встановлено, що між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір позички транспортного засобу від 01.02.2024 простій письмовій формі, згідно якого у тимчасове безоплатне користування останньої строком на два роки було передано транспортний засіб марки MAN (модель TGA 26.390), номерний знак НОМЕР_1 , рік виготовлення 2005, VIN НОМЕР_3 , а також причем SCHMITZ (модель AWF-18), номерний знак НОМЕР_4 , рік виготовлення 2004, VIN НОМЕР_5 Факт передачі вказаних транспортних засобів підтверджується актом прийому-передачі від 01.02.2024.

Верховний суд у постанові від 09.07.2020 у справі №640/1834/19 вказав, що з огляду на відсутність у чинному законодавстві України на час виникнення спірних правовідносин чіткого визначення поняття "наземний самохідний транспортний засіб" непосвідчення нотаріально договорів позички транспортних засобів не свідчить про недійсність останніх.

Аналогічний правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року у справі №812/1823/17.

Відтак, оскільки даний договір є законною підставою для використання транспортного засобу для перевезення вантажу, то відповідно в межах спірних правовідносин автомобільним перевізником є саме фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Суд ставить під сумнів твердження відповідача про неотримання на свою електронну адресу ним разом із супровідним листом від позивача договору позички транспортного засобу від 01.02.2024, оскільки останній був направлений позивачем на ту ж електронну адресу, що й заперечення від 31.07.2024, отримання якого не заперечується.

За змістом частини 1 статті 238, частини 1 статті 239 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, до яких відноситься адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Отже, за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання та у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Матеріалами справи стверджується, що позивач, як на час складання акту перевірки від №АР 054971 від 01.07.2024, так і на момент прийняття оскаржуваної постанови не був суб`єктом господарювання, і ця обставина не заперечується відповідачем.

Зокрема, згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.07.2015 зареєстровано припинення підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця.

Необхідно враховувати, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III. Автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

Проте відповідач застосував адміністративно-господарський штраф до позивача, як до особи, причетність якої до перевезення вантажу не підтверджена належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен був з`ясувати достовірні відомості про фактичного перевізника на підставі належних та достатніх доказів.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про здійснення відповідачем достатніх та вичерпних заходів, спрямованих на встановлення особи правопорушника автомобільного перевізника.

Отже суд, приходить до висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами ту обставину, що автомобільний перевізник в спірних правовідносинах був саме позивач. Також, позивач не є суб`єктом господарювання, який надає такі послуги, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За встановлених обставин висновок відповідача щодо допущення порушень законодавства про автомобільний транспорт позивачем, як автомобільним перевізником, не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність винесеної постанови ПШ №053359 від 13.08.2024, у зв`язку з чим остання підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом повного задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 1211,20 грн., сплачений ним при поданні позовної заяви за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ПШ №053359 від 13.08.2024 про накладення адміністративно-господарського штрафу на ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або з моменту прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2024 року.

Повне найменування учасників:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) в Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті (25004, м. Кропивницький, вул. Героїв Маріуполя, буд 102, ).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК