Справа № 751/9560/24
Суддя: Діденко А. О.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/9560/24
Провадження №2-а/751/168/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Діденко А.О.,

секретаря судового засідання Бобровник Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті

представник позивача Бредюк Олег Миколайович

представник відповідача Мельничук Ірина Василівна

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії АА №0001089 від 09.10.2024, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП (а.с.1-5).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 жовтня 2024 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за те, що 02.10.2024 як відповідальна особа допустила рух транспортного засобу DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,325% (2,93 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Вважає, що відповідач при винесенні постанови безпідставно не врахував, що перевезення здійснювалось спеціалізованим вантажним сідловим тягачем DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зчепленні з спеціалізованим напівпричепом контейнеровоз KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а відтак встановлене перевищення є помилковим, оскільки розрахунок мав здійснюватись із дозволеної загальної маси 44 тони для контейнеровоза.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 08 листопада 2024 року визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та відкрив провадження у справі, призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.46-55), відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що позивач як відповідальна особа 02.10.2024 об 11 год. 13 хв. за адресою М-01, км 49+495, Київська область, допустила рух транспортного засобу DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,113% (3,245 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. При цьому позивачем не надано доказів вантажного перевезення саме контейнером, ідентифікації такого контейнера, товарно-супровідних документів на перевезення вантажу контейнером або сертифікатів на контейнер. Позивачем на контейнеровоз встановлено кузов із переобладнаних контейнерів з метою збільшення ваги перевезення. Відтак позивач здійснював перевезення вантажу з порушенням вагових норм, використовуючи конструкцію, візуально схожу на контейнер, з метою штучно збільшити максимальне дозволене навантаження транспортного засобу. Також технічні характеристики напівпричепа-контейнеровоза позивача дозволяє перевозити максимальну допустиму масу в 39 000 кг, а тому не передбачає перевезення вантажів з підвищеними нормативами. За таких обставин ОСОБА_1 здійснювала перевезення бортовим рухомим складом, який не є контейнеровозом в розумінні наказу Міністерства транспорту України від 14.01.1997 №363 «Про затвердження правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», тому його фактична маса має бути не більша 40 тон. Правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі сертифікованим технічним засобом, що унеможливлює механічне втручання в роботу системи. Перевищення габаритно-вагових норм розраховано за формулою, згідно з якою перевищення навантаження загальної маси склало 8,113% (3,245 тон).

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Позивачу на праві власності належить транспортний засіб, спеціалізований вантажний сідловий тягач марки DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 17.08.2024 (а.с.7-8), а також транспортний засіб, спеціалізований напівпричіп н/пр контейнеровоз марки KOEGEL SN 24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 31.05.2024 (а.с.9-10).

Головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Шмельовим Микитою Вячеславовичем 09 жовтня 2024 року складено постанову серії АВ №00001089 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8 500 грн (а.с.6, 72).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 02.10.2024 об 11 год. 13 хв. за адресою М-01, км 49+495, відповідальна особа ОСОБА_1 допустила рух транспортного засобу DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,113% (3,245 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон (а.с.6, 72).

Згідно з копіями свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с.56), сертифікатів відповідності (а.с.57-58), прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM35 (у складі автоматичного пункту ваго-габаритного контролю), який розташований на автомобільній дорозі М-01, км 49+495, відповідає вимогам ДСТУ та засобам вимірювальної техніки, сертифікат чинний до 10.09.2025.

На зображеннях транспортного засобу в момент учинення правопорушення зафіксовано факт руху сідлового тягача марки DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зчепленні з контейнеровозом, реєстраційні дані якого не зазначені (а.с.67-71).

В обґрунтування позовних вимог позивачем надана копія звіту проведеної перевірки сухого контейнера від червня 2015 року (а.с.11-13).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам сторін по справі, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, головним питанням, яке постало перед судом у межах вирішення даної адміністративної справи, є відповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень вимогам, встановленим законом, зокрема статтею 2 КАС України, у тому числі в аспекті дотримання принципів законності та обґрунтованості цього рішення.

Згідно пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 3 Правил № 30 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно-господарська відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, видана суб`єктом владних повноважень, містить наступні параметри транспортного засобу: кількість вісей 6 шт., спарені колеса 3 вісь, відстань між вісями 1-2: 2950 мм, 2-3: 1100 мм, 3-4: 5650 мм, 4-5: 1320 мм, навантаження на вісь 1 7250 кг, 2 4250 кг, 3 -10700 кг, 4 8850 кг, 5 8500 кг, 6 8500 кг, загальна маса 48050 кг, висота 4.005 м, ширина 2.603 м., довжина 17.126 м.

При цьому, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу DAF CF 85.460, який згідно цього свідоцтва є спеціалізованим вантажним сідловин тягачем, а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ОСОБА_1 є власником спеціалізованого напівпречіпу-контейнеровозу KOEGEL SN 24. Факт приналежності позивачу вантажного сідлового тягача та спеціалізованого напівпречіпу-контейнеровозу не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Однак, у спірній постанові не зазначено про те, що транспортний засіб є спеціалізованим вантажним транспортним засобом, а саме - сідловим тягачем, який рухався з спеціалізованим напівпричепом-контейнеровозом, і в матеріалах адміністративної справи немає жодних підтверджень тому, що даним обставинам надавалася оцінка посадовими особами відповідача при ухваленні спірної постанови. У оскаржуваній постанові відсутні дані щодо марки, моделі, державного номерного знаку напівпричепу-контейнеровозу, приєднаного до сідлового тягача DAF CF 85.460.

У Додатку 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 (далі - Інструкція №512), встановлено вимоги щодо зазначення марки, моделі, державного номерного знаку причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу).

Беручи до уваги те, що пунктом 22.5 ПДР встановлено різне значення нормативів параметрів допустимої загальної маси та допустимого навантаження на осі для контейнеровозів та для інших транспортних засобів, зазначення в постанові по справі про адміністративне правопорушення повних даних є визначальним для висновку про наявність чи відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП.

У своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом. Оскільки згідно вимог закону в даній категорії справ протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення ухвалюється безпосередньо посадовими особами відповідача, суд доходить висновку, що саме така постанова і повинна містити достатній виклад фактичних обставин, які дозволяють дійти висновку про існування ознак складу адміністративного правопорушення в діях особи. Самостійне ж встановлення судом тих обставин, які за змістом оскаржуваного рішення не були предметом аналізу посадових осіб відповідача на стадії ухвалення рішення у справі про адміністративне правопорушення, означатиме ніщо інше, як посилення судом доказової позиції відповідача та порушення принципу диспозитивності судочинства.

Суд при вирішенні справи бере до уваги суспільний контекст спірних правовідносин, зокрема й те, що на учасників дорожнього руху покладено обов`язок не вчиняти протиправних дій, які зумовлюють нанесення шкоди дорожній інфраструктурі внаслідок порушення вагових норм транспортних засобів, про що було зазначено зокрема у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 803/1540/16. Відкриті дані мережі Інтернет та судова практика, на яку буде наявне посилання в даному судовому рішенні свідчить про те, що існують непоодинокі випадки використання контейнеровозів у якості звичайних транспортних засобів шляхом їх технічної модифікації. Такі дії дозволяють перевізникам уникати встановленого для вантажних транспортних засобів відповідними правилами загального вагового обмеження в 40 тонн.

Однак, на думку суду, доказування тих обставин, які з технічної або юридичної точки зору в межах конкретної справи свідчать про використання контейнеровозів всупереч їх технічного призначення лежить в першу чергу на відповідачі, який як суб`єкт владних повноважень застосовує до осіб адміністративне стягнення. Однак у межах даної справи не було доведено факту застосування сідлового тягача та напівпричепа-контейнеровоза всупереч їх технічному призначенню.

Як уже було відзначено, позивачем було надано суду копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, які підтверджують відповідну державну реєстрацію цих транспортних засобів саме як сідлового тягача та напівпричепа-контейнеровоза.

Також, позивачем до матеріалів справи було долучено копію звіта про перевірку сухого контейнера з серійним номером СХІС 442937, дата виготовлення 08.2006, дата перевірки 06.2015, дата наступної перевірки 12.2017.

Оцінюючи докази в їх сукупності та предмет їх узгодженості та взаємозв`язку суд відхиляє аргументи відповідача щодо окремих недоліків даного звіту, зокрема відсутності даних про проходження останньої перевірки в 2017 році та щодо іншої особи власника ТРАНСНУБЕЛЬ, оскільки ці окремі недоліки у сукупності із іншими матеріалами справи не спростовують приналежність контейнера позивачу.

Із матеріалів фотофіксації адміністративного правопорушення, що слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення, та які було долучено відповідачем із відзивом на позовну заяву, вбачається, що в автоматичному режимі було зафіксовано рух транспортного засобу, який зовні відповідає тим характеристикам, які є властивими для сідлового тягача та напівпричепа-контейнеровоза.

ISO 668 «Контейнери вантажні серії 1. Класифікація, розміри та номінальні характеристики» - це стандарт ISO, який описує та класифікує серію 1 ISO-контейнерів за їх зовнішніми розмірами. Він також визначає їх вантажонесучі потужності і, за потребою, мінімальні внутрішні і дверні розміри, а також типи вантажних контейнерів: 1) контейнери загального призначення; 2) контейнери спеціального призначення: вентильовані, відкриті зверху або збоку, контейнери-платформи; 3) контейнери для спеціальних вантажів: ізотермічні, термоізольовані, рефрижераторні (з холодоагентом, що поповнюється, або з машинним охолодженням), опалювальний контейнер, контейнери-цистерни, контейнери для сипучих вантажів, автомобілів, худоби тощо.

Тобто, стандарт не виключає використання контейнерів, які є відкритими зверху або збоку, і сама по собі відкрита верхня частина контейнера не свідчить про його використання всупереч технічному призначенню.

Вирішуючи дану справу суд бере до уваги висновки, наведені у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2024 у справі №752/8336/24; від 10.10.2024 у справі №728/1751/24; від 11.12.2024 у справі №357/3852/24 та від 11.12.2024 у справі №752/2649/24. У межах вказаних справ матеріалами фотофіксації правопорушення підтверджувалися обставини використання транспортних засобів всупереч їх технічному призначенню, зокрема перевезення вантажу не в контейнері, а в напівпричепі з високими бортами, які вкриті тентом; перевезення вантажу в контейнері, верхня його частина зрізана та накрита тентом тощо.

Однак у межах даної справи відповідач не посилався на подібні обставини у оскаржуваному рішенні, а також не надав доказів існування таких обставин у відзиві на позовну заяву. Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що позивач використовує контейнер як кузов із зрізаною верхньою частиною, яка вкрита тентом. Однак відповідач не наводить доказів та аргументів, які дозволяють дійти переконливого про те, що верхню частину контейнера було саме зрізано, а долучені до відзиву матеріали фотофіксації взагалі не містять відомостей про покриття тентом певних частин контейнера.

Самостійна ж оцінка судом особливостей конструкції даного контейнера на предмет, зокрема, розміщення фітингів чи інших елементів конструкції, за умови відсутності надання відповідних доказів відповідачем, являтиме собою, по-перше, порушення принципу диспозитивності судового розгляду, а по-друге являтиме собою підміну процесу встановлення обставин справи на припущення про їх існування, оскільки наявні фотоматеріали не дають можливості дійти однозначного висновку про такі технічні особливості контейнера, що свідчать про його використання всупереч прямому призначенню.

Щодо аргументів відповідача на предмет відсутності факту сертифікації контейнера, відсутності маркування контейнера та підтвердження факту його використання у товарно-супровідній документації, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктами 17.2-17.5 Наказу міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» передбачено, що забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари,вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів,

Пунктами 17.4, 17.5 Правил № 363 встановлені вимоги щодо маркування універсальних та спеціальних контейнерів, які належать перевізникам або ж власникам вантажу.

Так, універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера (пункт 17.4 Правил № 363).

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м) (пункт 17.5 Правил № 363).

Однак, відсутність маркування контейнеру, його сертифікації або відображення контейнера у товарно-супровідної документації не є елементом складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та за відсутності інших доказів не є достатнім підтвердженням відсутності факту використання сідлового тягача та напівпричепа-контейнеровоза поза їх безпосереднім технічним призначенням. Такий висновок суду узгоджується із висновками, наведеними у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі №357/13381/24; від 11.12.2024 у справі №378/682/24; від 23.01.2024 у справі №357/10612/23; від 09.12.2024 у справі №357/11078/24; від 19.11.2024 у справі №741/381/24; від 25.09.2024 у справі №761/45504/23 тощо.

Також суд критично сприймає аргументи відповідача щодо того, що технічні характеристики транспортного засобу дозволяють здійснювати перевезення спорядженого транспортного засобу граничною масою 39 000 кг, оскільки як вбачається із реєстраційних документів на транспортний засіб та причеп, повна маса та маса без навантаження в них стосовно тягача (23 000 кг повна маса, 8000 кг пустого) та щодо причепа (повна маса 39 000 кг , 3400 кг без навантаження) вказані окремо (а.с. 7 10).

Крім того, питання маркування контейнеру, його сертифікації, технічних характеристик щодо граничної маси транспортного засобу, передбаченої реєстраційними документами та змісту товарно-супровідної документації не були предметом оцінки відповідачем станом на момент прийняття оскаржуваного рішення. Дані аргументи відповідач навів лише як контраргументи на докази, подані позивачем в обґрунтування його невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, що на думку суду не відповідає суті принципу презумпції невинуватості, а прийняття судом до уваги таких доводів уже на стадії оцінки законності рішення про застосування адміністративного стягнення призвело би до необхідності з боку саме особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, доводити відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення вже після настання юридичного факту притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом висновків ЄСПЛ у справах «Надточій проти України» та «Лучанінова проти України» на провадження у справах про адміністративні правопорушення за правилами КУпАП поширюються ті гарантії, що передбачені Конвенцією про захист прав та основоположних свобод для кримінального провадження.

Зміст принципу презумпції невинуватості як складової ширшого принципа верховенства права передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а будь-які розумні сумніви щодо винуватості особи тлумачаться на її користь.

У межах даної справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого ним рішення та вину позивача ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом», а отже, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Також суд відхиляє посилання відповідача на те, що фіксація обставин адміністративного правопорушення та формування проекту постанови у справі про адміністративне правопорушення здійснюється в автоматичному режимі. Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, і формування постанови (або окремих її елементів) у справі про адміністративне правопорушення в автоматичному режимі не звільняє суб`єкт владних повноважень від обов`язку всебічного та повного встановлення тих обставин, які входять до елементів складу адміністративного правопорушення.

Щодо решти аргументів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено факт руху сідлового тягача DAF CF 85.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом, з яким дозволена максимальна фактична маса складає 40 тонн. Зокрема, всупереч вимогам Інструкції №512 та Порядку №1174 в протоколі та зображеннях до нього не зафіксований номерний знак причепу, що позбавляє можливості встановити тип транспортного засобу, що рухався у зчепленні з тягачем.

Отже, аналіз доказів у справі в сукупності з відповідним законодавством дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Процесуальними нормами, що регламентують порядок здійснення адміністративного судочинства встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України).

Ураховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність дій головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Шмельова Микити Вячеславовича та, зважаючи на те, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху, який їй інкриміновано, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

V. Щодо судових витрат у справі

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджуються витрати позивача на сплату судового збору в сумі 605,6 грн (а.с. 32), які підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів здійснення інших витрат, як і вимог про їх стягнення з відповідача, позовна заява не містить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії АВ №00001089 від 09.10.2024 року, винесену Головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Укртрансбезпеки Шмельовим Микитою Вячеславовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16 грудня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: вул. Фізкультури, буд. 9, м. Київ, 03150, )

Суддя А.О. Діденко