Справа № 140/3700/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/3700/24 пров. № А/857/14677/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року (головуючий суддя Дмитрук В.В.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Луцьк у справі № 140/3700/24 за адміністративним позовом Національної академії внутрішніх справ України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням в навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В :

01.04.2024 Національної академії внутрішніх справ України звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням в Національній академії внутрішніх справ України в розмірі 58 599 грн 02 коп.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Суд першої інстанції вказав, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки з відповідачем достроково розірвано контракт у зв`язку із звільненням зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) та у зв`язку із тим, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість по сплаті витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії внутрішніх справ, в сумі 58 599,02 гривень, тому наявні підстави для стягнення з відповідача таких витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року та в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 01.03.2024 ним було отримано повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Скаржник зазначає, що він не відмовлявся у добровільному порядку відшкодовувати такі витрати. Скаржник вказує, що вважаючи звільнення незаконним, ним було оскаржено наказ ГУНП у Волинській області про звільнення зі служби та станом на час звернення позивача з даною позовною заявою рішення по справі щодо незаконного звільнення ще не прийнято. Скаржник наголошує, що від вирішення спору у справі про незаконне звільнення відповідача зі служби залежить і вирішення спору щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі. Скаржник стверджує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та прийняв передчасне рішення про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що наказом ректора НАВС від 20.08.2020 №173 о/с «Про зарахування курсантів (студентів) на 1-й курс денної форми навчання за державним замовленням у 2020 році» ОСОБА_1 з 01.09.2020 зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ до навчально-наукового інституту № 1 за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» з 01.09.2020.

22.09.2020 ОСОБА_1 підписано контракт про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських (Національній академії внутрішніх справ) №20-376.

31.05.2022 згідно із витягом з наказу ректора НАВС №120 о/с «Про особовий склад» відповідача переведено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», ч. 8, 9 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів МВС, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2009 №381, для подальшого проходження служби в розпорядження Національної поліції України (за власним бажанням) капрала поліції ОСОБА_1 (0144595), звільнивши його з посади курсанта 2-го курсу навчально-наукового інституту №1 та відрахувавши з числа здобувачів ступеня вищої освіти бакалавра за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність», індивідуальною освітньою траєкторією «Кримінальна поліція», припинивши доступ до матеріальних носіїв секретної інформації зі ступенем секретності «цілком таємно» і «таємно», з 01 червня 2022 року.

01.03.2024 наказом №87 о/с «По особовому складу» звільнено ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

01.03.2024 ОСОБА_1 отримано повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.

Станом на момент звернення до суду з відповідним позовом відповідач не здійснив оплату за утримання у вищому навчальному закладі.

Оскільки відповідачем протягом значного проміжку часу з моменту звільнення добровільно не відшкодовано витрати, понесені університетом на його навчання, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частинами 4 та 5 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Вказана норма кореспондується із пунктом 2.3.5 Контракту, яким передбачено обов`язок Особи відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі Виконавця (НАВС) витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі - у разі дострокового розірвання контракту, а також звільненні зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.

Так, порядок відшкодування вищевказаних витрат регулюється Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12 квітня 2017 р. № 261 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 3 та 4 Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:

- грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

- оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи. Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач навчався в НАВС з 01.09.2020 по 31.05.2022, відтак, вартість витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, становить 58 599,02 грн. Зазначений розрахунок проведено на виконання умов контракту та з дотриманням правового регулювання.

Пунктами 5, 6 Порядок передбачено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася. Особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.

01.03.2024 ОСОБА_1 ознайомлений під підпис із повідомленням про зобов`язання відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, що не заперечується самим відповідачем.

Проте доказів такого відшкодування матеріали справи не містять, як і звернення щодо добровільної сплати боргу або способів його сплати (розстрочення суми заборгованості, тощо).

Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідачем не подавалась заява про зупинення провадження у цій справі у зв`язку з оскарженням відповідачем наказу про звільнення.

Відповідно до п. 8 Порядку, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку, що і було зроблено позивачем.

Отже, враховуючи наведене вище, Національна академія внутрішніх справ Україна мала всі законні підстави для звернення до суду з даним позовом з дотриманням строків такого звернення.

Щодо аргументів скаржника про передчасність рішення суду першої інстанції у зв`язку з оскарженням відповідачем наказу про звільнення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що оскарження наказу про звільнення в поліції не є підставою для невиконання умов контракту в частині відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та не породжує зупинення дії умов контакту в такій частині.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції про обов`язок відповідача відшкодувати витрати держави, пов`язані з утриманням його в навчальному закладі, оскільки контракт, за умовами якого виник обов`язок щодо відшкодування, було розірвано у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі №140/3700/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко