Справа № 300/2034/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/2034/24 пров. № А/857/26954/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року (судді Остап`юка С.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/2034/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.03.2024 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання провести з 01.05.2023 перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати вказаної у довідках за № 2302-вих-1801/1, № 2302-вих-1801/2, 2302-вих-1801/3 від 18.01.2023 та провести виплату пенсії з врахуванням виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 311 КАС України призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

18.01.2023 ОСОБА_1 звернулася з заявою та необхідними документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про переведення її з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця, відповідно до Закону України "Про державну службу", після звільнення з роботи в управлінні комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, позивача переведено на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу". При цьому загальний стаж ОСОБА_1 становив 45 років 9 місяців 16 днів, в тому числі стаж державного службовця 27 років 7 місяців 1 день, що не заперечується сторонами. В подальшому, за результатами перегляду електронної пенсійної справи позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області переглянуто рішення про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та прийнято рішення про відмову від 02.05.2023 № 14 з підстав відсутності необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державної служби.

Листом від 05.06.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на звернення позивача надано роз`яснення, в тому числі, щодо оспорюваного рішення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі за № 300/4233/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відновити ОСОБА_1 пенсію державного службовця та її виплату з 01.05.2023 відповідно до Закону України "Про державну службу". Даним рішенням встановлено, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.04.1980 позивач 14.04.1993 призначена на посаду спеціаліста ІІ категорії Фонду комунального майна по переводу Міської адміністрації Львівської міської ради; 15.06.1994 переведена на посаду інспектора, спеціаліста 2 категорії управління комунального майна м. Львова; 01.01.1995 прийняла присягу державного службовця, посада віднесена до 6 категорії і присвоєно 13 ранг державного службовця; (01.01.1995 в результаті реорганізації міськвиконкому Управління комунального майна ввійшло в структуру Департаменту економічної політики та ресурсі); 01.09.1995 призначена по переводу на посаду інспектора, спеціаліста ІІ категорії відділу нежитлових приміщень Управління комунального майна Департаменту економічної політики та ресурсів; 01.01.1997 присвоєно 12 ранг державного службовця; 01.11.1999 присвоєно 11 ранг державного службовця; 04.07.2001 приведена до присяги посадової особи місцевого самоврядування, присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад; 14.08.2002 переведена на посаду спеціаліста 2 категорії, інспектора сектору організаційного забезпечення юридично-організаційного відділу управління ресурсів Львівської міської ради, у зв`язку з реорганізацією виконавчих органів ради; 15.08.2003 переведена на посаду спеціаліста 1 категорії, інспектора відділу економіки управління майном, як така, що перебувала в кадровому резерві; 02.02.2004 прийнята на посаду спеціаліста 1 категорії, інспектора організаційно-контрольного сектору управління комунального майна в порядку переведення за її згодою, у зв`язку з реорганізацією управління ресурсів; 04.01.2007 у зв`язку з реорганізацією виконавчих органів Львівської міської ради переведена з кадрового резерву та за її згодою з просади спеціаліста 1 категорії організаційно-контрольного сектору управління комунального майна на посаду головного спеціаліста сектору оцінки майна відділу реформування власності управління комунальної власності департаменту економічної політики; 15.03.2007 у зв`язку з реорганізацією управління комунального майна та управління приватизації майна в управління ресурсів департаменту економічної політики та ресурсів переведена на посаду спеціаліста 2 категорії інспектора сектору оренди майна відділу майна управління ресурсів з 03.04.2000; 02.01.2008 переведена з посади головного спеціаліста сектору оцінки майна відділу реформування власності на посаду головного спеціаліста сектору організаційно-аналітичного забезпечення; (02.01.2017 Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради перейменоване в Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради; 02.01.2017 переведена на посаду головного спеціаліста відділу організаційно-аналітичного забезпечення; 30.12.2022 звільнена з посади головного спеціаліста відділу організаційно-аналітичного забезпечення за згодою сторін. В підсумку, суд у зазначеному рішенні дійшов висновку, що посади, котрі обіймала позивач в органі місцевого самоврядування відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку № 283 входять до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби. Право позивача на відновлення пенсії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" з 01.05.2023 (з дня припинення).

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування заробітної плати ОСОБА_1 зазначеної у довідках Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за № 2302-вих-1801/1, № 2302-вих-1801/2, 2302-вих-1801/3 від 18.01.2023, при її переведенні з 01.05.2023 на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі № 300/4233/23, яке набрало законної сили, відповідно до положень частини 4 статті 78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Суд встановив, що позивачу відновлено право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу з 01.05.2023.

Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, передбачені розділом ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №889-VІІІ.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Згідно із пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом України Про державну службу №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені частиною дев`ятою статті 37 Закону №3723-ХІІ страховий стаж і стаж державної служби.

Як встановлено в судовому рішенні від 09.08.2023 під час розгляду справи за №300/4233/23, в позивача наявний страховий стаж, необхідний для призначення пенсії державного службовця. Стаж позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби загалом становить понад 10 років, при цьому позивач працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом №889-VІІІ.

Стосовно юридичного значення обставин, встановлених у рішенні суду, яке вказане вище, суд звертає увагу на наступне.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною 4 статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом частини 4 статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене частиною 4 статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.10.2020 по справі №814/435/18, даючи визначення інституту «преюдиції» та порядку його застосування під час судового розгляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджений Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок № 622).

Пунктом 2 Порядку № 622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу»: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 4 Порядку).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів, якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України №865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Колегія суддів також звертає увагу, що постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року за №180/30048 затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII Про державну службу (далі - Постанова №1-3).

Тобто, нормами чинного законодавства встановлено вимоги щодо необхідності подачі довідок для призначення пенсії державного службовця та визначено їх форми.

Суд встановив на підставі матеріалів справи, що позивач разом надав відповідачу видані Управлінням комунальної власності Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради довідки за № 2302-вих-1801/1, № 2302-вих-1801/2, 2302-вих-1801/3 від 18.01.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, у яких зазначено посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, надбавки за високі досягнення у праці, премія місячна, інші виплати (матеріальна допомога, премії, нараховані за період, що перевищує календарний місяць).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачкою довідки відповідають Порядку № 622 і довідки видані позивачу її роботодавцем за формою, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3, а відтак, мають бути враховані при переведенні позивача з пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Розділу ХІ Закону №889.

Натомість, відповідач не надав доказів невідповідності вказаних довідок вимогам законодавства щодо форми чи змісту, не наводять правових підстав для неврахування таких при обрахунку пенсії державного службовця, також апеляційний суд звертає увагу відповідача, що у випадку сумнівів у правильності наведених у довідках сум пенсійний орган був вправі вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевірити обґрунтованість їх видачі (пункти 4.2, 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1)).

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд правомірно визнав протиправними дії відповідача щодо неврахування заробітної плати зазначеної у довідках Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за № 2302-вих-1801/1, № 2302-вих-1801/2, 2302-вих-1801/3 від 18.01.2023, при переведенні позивача з 01.05.2023 на пенсію за віком згідно з Законом України Про державну службу та зобов`язав відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу з 01.05.2023 на підставі вказаних довідок, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 1, 3 статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами 3-5 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату витрати, пов`язаних з розглядом справи (на професійну правничу допомогу) в розмірі 4 000 гривень згідно договору № 016 від 07.02.2023 про надання правової допомоги адвокатом Куцим Олександром Степановичем, Актом № 1 здачі-приймання виконаних робіт згідно договору про надання правничої допомоги № 016 від 07.02.2024, квитанції про сплату грошових коштів № 004/2024 від 10.02.2024 на суму 4000 гривень. Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суд першої інстанції, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в розмірі 4000 грн., а доводами апелянта відповідних висновків не спростовано.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, таким чином колегія суддів дійшла висновку, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволено правомірно, також судом правильно визначено витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн., доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом невірно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.

Доводи апелянта із посиланням на позицію Восьмого апеляційного адміністративного суду викладену в постанові від 02.10.2023 справа №300/1288/23 є необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року справі №300/2034/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 16.12.2024