Справа № 460/4935/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/4935/24 пров. № А/857/30368/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання дій протиправними, зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії по інвалідності без обмеження максимальним (граничним) розміром (суддя суду І інстанції: Гудима Н.С., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 29.10.2024р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 29.10.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

08.05.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. щодо непроведення ОСОБА_1 пенсійних виплат без обмеженням максимальним розміром з квітня 2024 року;

зобов`язати відповідача ГУ ПФ України в Рівненській обл. виплачувати ОСОБА_1 пенсію в повному розмірі відшкодування фактичних збитків без обмеження максимальним розміром з 01.04.2024р. (а.с.1-2, 8, 12).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами справи (а.с.10 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2024р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Рівненській обл. щодо обмеження з 01.04.2024р. виплати ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром; зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. здійснити з 01.04.2024р. перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження будь-яким максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.30-32).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.34-41).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що позивач з 31.07.2001р. перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Рівненській обл. та станом на 01.03.2024р. отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обмеження максимальним розміром пенсії встановлено ч.3 ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, відповідно до ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, розмір максимальної пенсії, починаючи з 01.03.2024р., становить 23610 грн. При цьому обмеження граничного розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України № 3668-VI від 08.07.2011р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» /Закон № 3668-VI/, який набрав законної сили 01.10.2011р.

Пункт 2 розділу ІІ Закону України № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011р. така не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Відповідач стверджує, що позивачу здійснено перерахунок пенсії, у результаті чого розмір пенсії перевищив максимальний розмір, починаючи з 01.03.2024р. Оскільки таке перевищення пенсії позивача максимальним розміром стало результатом перерахунку в період дії загальної норми ч.1 ст.2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зазначені положення Закону № 3668-VI та ч.3 ст.85 Закону України «Про з№ 1058-IV неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування

Отже, пенсійний орган правомірно застосував з 01.03.2024р. при перерахунку розміру пенсії позивача обмеження максимального розміру, передбаченого ч.2 ст.2 Закону № 3668-VI та ч.3 ст.85 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Звідси, відповідач не вбачає у своїх діях будь-яких порушень прав позивача на пенсійне забезпечення.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с56-57).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 13.10.2020р. (а.с.3).

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Рівненській обл. та отримує пенсію по ІІ групі інвалідності, призначену відповідно до Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно протоколу перерахунку пенсії від 28.02.2024р. підсумок пенсії позивача становив 69845 грн. 31 коп., а виплата пенсії здійснюється з урахуванням максимального розміру в сумі 23610 грн. (а.с.7 і на звороті).

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України в Рівненській обл. із заявою від 26.03.2024р. про нарахування і виплату пенсії з 01.04.2024 в повному розмірі нарахованої суми, без обмеження в розмірі 10 прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб (а.с.4).

Листом ГУ ПФ України в Рівненській обл. повідомило ОСОБА_1 про те, що враховуючи вимоги ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01.03.2024р. пенсія виплачується в розмірі 23610 грн. При цьому, наголошено, що рішенням Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. дійсно визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, припис першого речення ч.3 ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак до цієї статті будь-які зміни (доповнення) не внесено, дію будь-якого положення цього закону не скасовано, не змінено, не доповнено, не зупинено (не призупинено), не встановлено іншого порядку виплати пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, чи інших розмірів виплат зазначених осіб (а.с.5-6).

Вважаючи дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром протиправними, та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив із того, що з 21.03.2024р. у пенсійного органу відсутні правові підстави для обмеження пенсії позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. визнано неконституційними приписи ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, приписи першого речення ч.3 ст.67 Закону № 796-XII.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність правових підстав щодо задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» /Закон № 796-XII/ спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Згідно із ст.49 Закону № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.1 ст.54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Вирішуючи питання наявності правових підстав для обмеження розміру пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, апеляційний суд враховує наступне.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011р. /Закон №3668-VI/, який набрав чинності 01.10.2011р.

За положеннями ст.2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Підпунктом 6 п.6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ст.67 Закону № 796-XII, а саме, частину третю цієї статті викладено в новій редакції, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, установлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зокрема, згідно з ч.3 ст.67 Закону № 796-XII (у редакції до 20.03.2024р.) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст.2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону № 796-XII, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.09.2023р. у справі № 120/1602/23, від 15.11.2023р. у справі № 120/6735/23.

Водночас, 20.03.2024р. Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р(II)/2024, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011р. зі змінами, що поширює свою дію на Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, припис першого речення ч.3 ст.67 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами.

Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. припис ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України № 796-XII від 28.02.1991р. «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 20.03.2024р. - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. приписи ст.67 Закону №796-XII не містять норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Також припис ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII, зі змінами, визнано неконституційними.

З урахуванням викладеного, по 19.03.2024р. включно припис ст.2 Закону № 3668-VI, що поширює свою дію на Закон № 796-XII, та припис першого речення частини третьої ст.67 Закону № 796-XII, які встановлювали обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню.

Натомість, починаючи з 20.03.2024р., відсутні підстави для обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону № 796-XII, максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, оскільки рішенням Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р. визнано неконституційними приписи ст.2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон № 796-XII зі змінами, приписи першого речення ч.3 ст.67 Закону № 796-XII.

Таким чином, обмежуючи з 01.04.2024р. розмір пенсійної виплати позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідач діяв протиправно, оскільки з 20.03.2024р. відсутні правові підстави для обмеження пенсії позивача максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з огляду на рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2024 від 20.03.2024р.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ України в Рівненській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2024р. в адміністративній справі № 460/4935/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 16.12.2024р.