Справа № 340/630/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/630/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 )

до відповідача: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Охременка А.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у не наданні медичної допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - направленні на лікування до відповідного закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини; направленні на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати медичну допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме - направити на лікування до відповідного закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини; направити на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у складі військової частини НОМЕР_2 . Втім під час проходження служби відповідач не направляв після отриманого поранення позивача на лікування, саме тому позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 14.07.2023 року. Не отримавши відповіді на власне звернення, позивач, через уповноваженого представника, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 12.02.2024 залишено без руху позовну заяву та встановлено строк для усунення виявлених недоліків. У встановлений суддею строк представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та надано докази сплати судового збору.

Ухвалою судді від 28.02.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 31)

Ухвалу доставлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 05.03.2024 року (а.с. 34). Водночас вимоги ухвали відповідач не виконав, про необхідність додаткового часу для надання доказів, суд не повідомив.

29.04.2024 року суд виніс ухвалу про витребування у відповідача доказів. Ухвалу надіслано відповідачу на останню відому суду адресу дислокації, рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано 08.05.2024 за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас, витребувані судом докази відповідачем до суду не надано.

Ухвалою від 10.06.2024 року суд зобов`язав Міністерство оборони України надати інформацію, що містить докази, необхідні для розгляду справи. Ухвалу отримано адресатом 24.06.2024 року, проте вимоги ухвали Міністерством оборони України також не виконано.

28.06.2024 року на адресу суду від Військової частини НОМЕР_4 надійшов лист стосовно підпорядкування військових частин, серед яких і ВЧ НОМЕР_2 , та вказано, що листування у судових справах, учасниками яких є зазначені військові частини, крім поштової адреси: АДРЕСА_2 , можливо здійснювати на електронну пошту військової частини НОМЕР_4 , та надано таку адресу (а.с. 45).

04.07.2024 року на вказану електронну адресу судом було повторно надіслано матеріали справи та ухвали, у тому числі про витребування доказів. Натомість вимоги вказаних вище ухвал Військово частиною НОМЕР_2 не були виконані.

Судом також встановлено, що 20.11.2024 року Військовою частиною НОМЕР_2 було зареєстровано електронний кабінет в системі «Електронний суд», у зв`язку з чим 03.12.2024 року суд повторно виніс ухвалу про витребування доказів у відповідача.

16.12.2024 року на виконання вимог ухвали суду відповідач надав суду для долучення до матеріалів справи витяг з Акту про проведення службового розслідування, проведеного 11.10.2022 року, та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_1 , а також повідомив, що спірний рапорт від 14.07.2023 року не може бути розглянутий відповідачем у зв`язку з самовільним залишенням позивачем пункту дислокації військової частини з 11.10.2022 року (а.с. 50-55)

Інших заяв та пояснень, по суті справи, до суду не надходило.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до військового квитка (а.с. 9-10) проходить військову службу за мобілізацією у складі Військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 25.05.2022 року №116/4 ОСОБА_1 придатний до військової служби (а.с. 13).

Представник позивача у позовній заяві стверджує, що позивач 04.10.2022 року отримав поранення під час виконання бойового завдання, водночас доказів на підтвердження вказаного (довідка ф.5, інше) матеріали справи не містять. Вказує, що після отриманого поранення командування на рапорт про надання медичної допомоги не відреагувало, а тому позивач для отримання лікування вирушив до місця проживання. Стверджує, що після отриманих консультацій у медичних закладах виникла необхідність у госпіталізації, для чого позивач звернувся до командування із рапортом від 14.07.2023 року (а.с. 18-19), однак відповідач рапорт не розглянув.

Відповідач надав до суду копію витягу з акту проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , відповідно до якого 11.10.2022 року солдат ОСОБА_1 , стрілець-помічник гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 без закріпленої за ним зброї. Місцезнаходження військовослужбовця не відоме. Відповідно до вказаного акту, в діях позивача, містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України (а.с. 52-54).

Крім цього, за даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження №0001923 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України - самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці (а.с. 55).

Позивач зазначає, що звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 14.07.2023 року з питань направлення на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини та направлення на проходження огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності до проходження військової служби (а.с. 18-19).

Разом з тим, доказів вручення, надсилання відповідачу та отримання рапорту Військовою частиною НОМЕР_2 позивач суду не надав, при цьому в позові вказує, що такі докази додаються.

Судом встановлено, що позовна заява містить в додатках лише квитанцію про надсилання військовій частині НОМЕР_2 відправлення №219 (а.с. 21) від 02.02.2024 року та опис вкладення до цього відправлення, згідно якого на адресу військової частини НОМЕР_2 було направлено позовну заяву з додатками (а.с. 20).

Підставою для звернення до суду із заявленими позовними вимогами є невчинення дій відповідачем на підставі заявленого позивачем рапорту від 14.07.2024 року про нарахування та виплату грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII).

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Військова служба в Україні організовується з дотриманням конституційної вимоги про відокремлення церкви і релігійних організацій від держави.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу, військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі по тексту - Статут).

В силу вимог статті 255 Статуту військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Дисциплінарний Статут ЗСУ визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України

від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

Згідно пунктам 4-5 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Як вже було встановлено судом, доказів отримання відповідачем рапорту від 14.07.2023 року позивач суду не надав.

Відповідач в свою чергу посилається на порушення позивачем норм Статуту внутрішньої служби, як підставу для не розгляду вказаного рапорту, натомість не заперечує отримання рапорту ОСОБА_1 від 14.07.2023 року.

Відтак, встановити строк, у який рапорт мав бути розглянутий, суд не має змоги у зв`язку з відсутністю доказів надсилання, вручення його командуванню військової частини.

Розглянутим вважається звернення, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

При цьому, відлік 30-денного строку розпочинається з дня отримання військовою частиною такого звернення.

Доказів повідомлення позивача (особу, яка подала звернення) про необхідність додаткового терміну для розв`язання порушених у рапорті ОСОБА_1 питань, матеріали справи не містять.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до Інструкції звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.

Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Аналіз вказаних приписів Інструкції № 735 вказує на те, що у разі надходження до відповідного органу військового управління належно оформленого письмового звернення громадянина, воно в обов`язковому порядку та строки, встановлені Інструкцією, належить прийняттю та розгляду. В свою чергу, за наслідками розгляду, заявника має повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Суд зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права, зазначеного у рапорті, так і права на інформацію, кореспондує з обов`язком відповідача відреагувати на рапорт.

Отримавши від позивача рапорт відповідач мав розглянути його, в силу вищевказаних вимог Інструкції №735, та за наслідками розгляду повідомити позивача про результати його розгляду та прийняте рішення.

Натомість, у матеріалах справи відсутні будь-які заперечення щодо факту отримання відповідачем рапорту ОСОБА_1 від 14.07.2024 року, а також докази розгляду відповідачем вищевказаного рапорту позивача.

Суд зазначає, що відсутність будь-яких доказів розгляду відповідачем рапорту позивача вказує на бездіяльність відповідача саме щодо нерозгляду вищевказаного рапорту.

Отже для належного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту позивача від 14.07.2024 року та зобов`язати відповідача розглянути такий рапорт.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, відповідач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не доведено правомірність спірних дій.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо розгляду заявленого позивачем рапорту від 14.07.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх передчасністю.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 30).

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , що полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 14.07.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), розглянути рапорт ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) від 14.07.2023 про направлення на лікування та проходження огляду ВЛК, про результати розгляду повідомити ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Судовий збір в сумі 484,48 грн. вважати фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО