Справа № 380/10065/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 рокусправа № 380/10065/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-1), військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-2), військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідач-3), у якому просить:

- визнати протравною бездіяльність відповідача-1, яка полягає у не розгляді по суті рапорту старшого солдата ОСОБА_1 від 25.02.2024 про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю II групи;

- визнати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про переміщення старшого солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 незаконним;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити старшого солдата ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до його рапорту від 25.02.2024 про звільнення з військової служби у запас, відповідно до абзацу 5 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю II групи.

Ухвалою від 15.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.03.2024 засобами поштового зв`язку позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Зауважує, що рапорт про звільнення із військової служби разом із підтверджуючими документами отриманий військовою частиною НОМЕР_1 07.03.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Стверджує, що у порушення норм чинного законодавства, не розглянувши поданий рапорт у встановлений законом строк, військова частина НОМЕР_1 20.04.2024 прийняла рішення про переміщення позивача до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби.

Зважаючи на наведені обставини, позивач вважає, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту, а також прийняття рішення про його переміщення, порушують право ОСОБА_1 на звільнення з військової служби на підставі передбачених законом сімейних обставин.

Відтак, з метою захисту порушеного права, позивач звернувся до суду з позовом та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

21.05.2024 військова частина НОМЕР_2 надіслала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, але позивач не довів наявність реального порушення його прав, свобод чи інтересів. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень. Однак, у позовній заяві не конкретизовано, які саме протиправні дії чи бездіяльність військової частини НОМЕР_2 порушили його права. Таким чином, відповідач-2 вважає, що відсутні підстави для визнання бездіяльності протиправною або для задоволення інших позовних вимог.

Крім того, військова частина НОМЕР_2 зазначає, що для визнання рішень чи дій суб`єкта владних повноважень протиправними необхідно довести їх негативний вплив на права чи законні інтереси позивача. Відсутність конкретних доказів порушення, а також причинно-наслідкового зв`язку між оскаржуваними діями і правами позивача, на думку відповідача-2, виключає можливість задоволення позову.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

27.05.2024 та 30.05.2024 військова частина НОМЕР_1 надіслала відзиви на позовну заяву, в яких відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач не надав доказів належного подання рапорту "по команді" до безпосереднього командира, як того вимагає Положення про проходження військової служби.

Відповідач-1 стверджує, що не дотримання позивачем встановленого порядку подання рапорту позбавляє військову частину НОМЕР_1 обов`язку його розгляду, що виключає можливість визнання бездіяльності протиправною.

Військова частина НОМЕР_1 також зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав, свобод чи інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Проте позивач не довів, що його права або законні інтереси були порушені саме діями чи бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 . Відсутність порушення прав позивача, на думку відповідача-1, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, відповідач-1 наголошує, що нічого не перешкоджало позивачу подати рапорт у встановленому чинним законодавством порядку.

З огляду на викладене, відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позову, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам законодавства, а факту порушення прав позивача не встановлено.

02.10.2024 військова частина НОМЕР_3 подала відзив на позовну заяву, в якому відповідач-3 проти задоволення позову заперечує, покликаючись на відсутність доказів порушення прав позивача діями або бездіяльністю в/ч НОМЕР_3 . Стверджує, що відповідач-3 не брав участі у правовідносинах між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки військова частина НОМЕР_1 не зверталася до них з питанням щодо звільнення позивача. Відтак, відповідач-3 не знав про поданий рапорт та не міг вчинити жодних дій, які б порушували права позивача.

Також відмічає, що питання звільнення військовослужбовців у межах їхньої компетенції регулюються чітко визначеними нормативними актами, відповідно до яких командир військової частини НОМЕР_1 мав повноваження самостійно розглядати рапорт позивача. Оскільки рапорт поданий з порушенням встановленого порядку підпорядкованості та не супроводжувався відповідними поясненнями чи доказами, він був залишений без подальшого розгляду, що, на думку відповідача-3, є правомірним.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

07.10.2024 позивач подав відповідь на відзив, у якій просить відхилити наведені у відзивах доводи відповідачів та задовольнити позовні вимоги повністю, з підстав казаних у позовній заяві.

14.10.2024 військова частина НОМЕР_3 надіслала заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач-3 вказує, що позивач не спростував доводи, викладені у відзиві, оскільки відповідач-3 не порушував прав позивача, так як не отримував від нього рапорту чи звернень стосовно звільнення і не був залучений до розгляду цих питань. Жодних належних доказів, які б підтверджували факт звернення чи порушення прав позивача, надано не було.

У задоволенні позову просив відмовити із підстав, наведених у відзиві та запереченнях.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2024 № 42 ОСОБА_1 зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію".

02.03.2024 ОСОБА_1 надіслав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку рапорт, датований 25.02.2024, про звільнення з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", долучивши до рапорту такі нотаріально завірені копії документів:

- довідка МСЕК ОСОБА_2 від 15.11.2018 серії 12 ААА № 821859;

- паспорт ОСОБА_1 ;

- довідка про присвоєння рнокпп ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;

- копія паспорту ОСОБА_2 ;

- довідка про присвоєння рнокпп ОСОБА_2

07.03.2024 відповідальна особа військової частини НОМЕР_1 отримала поштове відправлення із рапортом ОСОБА_1 та доданими документами, про що свідчить власноручний підпис наявний на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (трек номер 970).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2024 № 114 у зв`язку із завершенням навчання ОСОБА_1 виключений із тимчасово прибулого складу частини та всіх видів забезпечення з 21.04.2024 та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 25.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абз. 7 ппп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Норми Закону № 2232-XII суд застосовує у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом - 02.03.2024.

За змістом ч. 1, ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На час розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).

Статтею 24 Закону № 2232-ХІІ унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Пунктом 12 Розділу І Положення № 1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

25.11.2022 набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, яким затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України (далі - Інструкція № 280), відповідно до пункту 5 розділу І якої командири (керівники) зобов`язані забезпечити, зокрема, належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 1 розділу Х Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Пунктом 12.9 розділу ХІІ Інструкції № 170 передбачено, що документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, зокрема, у випадках звільнення за підставами, передбаченими пунктами "г" - "е" частини третьої, підпунктами "а", "ґ", "д", "е" пункту 1, підпунктом "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "д", "е", "є", "и" - "о" пункту 1, підпунктами "д", "е", "є", "з" - "м" пункту 2, пунктом 3 частини п`ятої, підпунктами "д" - "і" пункту 1, підпунктами "ґ" - "з" пункту 2, пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служби";

за підставами, передбаченими пунктами "б", "в" і "д" частини третьої, підпунктом "г" пункту 1 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пунктів 1,2 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.

Згідно із абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема, відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" та визначено підпунктом "г" пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби здійснюється за встановленою процедурою, яка включає подання рапорту з додатками, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин з метою дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнення даних про проходження особою військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі. Лише у разі не прийняття, не розгляду чи не задоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби.

За загальним правилом, визначеним пп. 3.11.6 Інструкції № 124, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.

Як зазначено вище, 02.03.2024 ОСОБА_1 надіслав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку рапорт від 25.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі абз. 7 п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", долучивши до рапорту нотаріально завірені копії таких документів: довідку МСЕК ОСОБА_2 від 15.11.2018 серії 12 ААА № 821859; паспорти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 , довідки про присвоєння рнокпп ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 140/12873/23, проаналізувавши в цілому підпункт "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, зауважив, що законодавець через призму вказаної норми реалізував завдання Закону № 2122-IX, у якій виокремив такі підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема:

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, як передбачено абз. 7 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу),

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, суд встановив факт доведення позивачем необхідності здійснення постійного догляду за своєю матір`ю - інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК ОСОБА_2 від 15.11.2018 серії 12 ААА № 821859, відповідно до вимог пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 02.03.2024.

Разом із тим, суд встановив, що відповідач-1 порушив процедуру розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, з огляду на таке.

Рапорт - це усне чи письмове звернення військовослужбовця до відповідного начальника з викладом питань службового чи особистого характеру.

Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 1905.2009 № 438/16454, відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (із змінами і доповненнями) та Указу Президента України від 10.12.2008 № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 1153).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (п. 1.1 Інструкції № 1153).

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ, посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13. п. 14.10 Інструкції № 1153).

Аналіз наведених вище норм Інструкції № 1153 свідчить про те, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

Вказана вимога була дотримана позивачем.

Проте, розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Наслідком подання та розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

У даному випадку, відсутність реагування відповідача-1 на поданий позивачем рапорт є протиправною бездіяльністю, оскільки питання про звільнення позивача зі служби відповідачем-1 не розглянуто належним чином.

Так, наказом Міністерства оборони України від 21.11.2012 № 777 затверджена Інструкція з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України (далі Інструкція № 777).

Пунктом 1.1. Інструкції № 777 передбачено, що ця Інструкція встановлює загальні вимоги щодо документування управлінської інформації та організації роботи з документами в апараті Міністерства оборони України та в Генеральному штабі Збройних Сил України незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням.

Дія цієї Інструкції поширюється на: департаменти, головну інспекцію, управління, окремі відділи, сектори апарату Міністерства оборони, діяльність яких спрямовує, координує та контролює керівництво Міністерства оборони, а також постійні, тимчасові, консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи Міністерства оборони; структурні підрозділи Генерального штабу та органи військового управління, безпосередньо йому підпорядковані.

Відповідно до підпункту 2.1.4 Інструкції № 777 в апараті Міністерства оборони та в Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі документи): наказ, директива, розпорядження, доручення, резолюція, рішення, протокол, положення, порадник, інструкція, правила, план, звіт, доповідь, донесення, довіреність (доручення), акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, заявка, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток та інші розроблені в установленому порядку документи.

Вибір виду документа, призначеного для документування управлінської інформації (наказ, директива, розпорядження, рішення, протокол тощо), зумовлюється видом структурного підрозділу, компетенцією посадової особи та порядком прийняття управлінського рішення (на підставі єдиноначальності або колегіальності) (пп. 2.1.5. Інструкції № 777).

Документ повинен відповідати вимогам та положенням актів органів державної влади та спрямовуватися на виконання структурним підрозділом покладених на нього завдань і функцій (пп. 2.1.6. Інструкції № 777).

Таким чином, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Належні та допустимі докази того, що рапорт позивача розглянутий відповідачем-1 відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та за наслідками розгляду такого прийнятий відповідний розпорядчий документ на виконання Інструкції № 777, який доведений до відома військовослужбовця ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні.

З урахуванням закріпленого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень таким суб`єктом, відповідач-1 мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності при розгляді рапорту позивача, однак доводи відповідача-1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Беручи до уваги викладене вище, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не розгляду рапорта позивача, відтак задовольняє позов у цій частині.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2024 № 114 про переміщення старшого солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , суд зважає на таке.

Так, суд встановив, що наказ від 20.04.2024 № 114 прийнятий командиром в/ч НОМЕР_1 на виконання розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України № 4765/дск від 15.04.2024.

Позивач стверджує, що оскільки відповідач-1 не розглянув рапорт про звільнення з військової служби, то у командира не було правових підстав для прийняття спірного наказу.

Надаючи оцінку доводам позивача про наявність підстав для скасування наказу від 20.04.2024 № 114, суд враховує наступне.

Зміст права на судовий захист врегульовано статтею 5 КАС України, відповідно до ч. 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову, є складовою принципу диспозитивності (п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України).

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання залежить виключно від позивача. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Позивач у спірних правовідносинах визначив спосіб захисту свого права шляхом заявлення позовної вимоги про скасування наказу від 20.04.2024 № 114 про переміщення старшого солдата ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , тобто шляхом скасування індивідуального акту.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію після його реалізації, в даному випадку - після переміщення позивача для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Відтак, після реалізації оскаржуваного наказу у позивача виникли нові правовідносини з приводу проходження військової служби з військовою частиною НОМЕР_2 .

Беручи до уваги ті обставини, що відповідачем-1 рапорт про звільнення не розглянутий, тобто відповідачем-1 не надана оцінка підставам для звільнення, наказ від 20.04.2024 № 114 вже реалізований, а позивач не звертався до командування військової частини НОМЕР_2 із рапортом про звільнення, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушенонго права.

Отже, скасування після його реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем наказу про переміщення в іншу військову частину призведе до порушення стабільності усталених публічно-правових відносин та принципу правової визначеності.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наказ від 20.04.2024 № 114, як акт індивідуальної дії, реалізується його застосуванням, а тому його оскарження не є належним способом захисту прав чи інтересів позивача, так як скасування наказу не може призвести до відновлення попереднього (первісного) стану особи.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби, суд зазначає, що ця вимога є передчасною, оскільки рапорт про звільнення не розглянутий у спосіб, передбачений чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Тому суд відмовляє позивачу у задоволенні цієї вимоги.

Разом з цим, суд зауважує, що позивач не позбавлений права подати рапорт про звільнення з військової служби згідно із пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", разом із документами, що підтверджують підстави для звільнення, до командира військової частини, де на цей час позивач проходить військову службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За правилами ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ураховуючи встановлені у справі обставини та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, зважаючи на відсутність належних доказів прийняття відповідачем-1 рішення за наслідками розгляду поданого позивачем рапорту щодо права на звільнення відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки питання щодо розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця з військової служби у спірних правовідносинах не вирішено, тоді як прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями військової частини, де проходить службу військовослужбовець, суд дійшов висновку, що відповідач-1, будучи суб`єктом владних повноважень, допустив протиправну бездіяльність.

Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд не здійснює розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 241-246, 250, КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 25.02.2024 про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна