Справа № 160/26120/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
25.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача просить суд:
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що 06.01.2024 р. відносно нього був складений адміністративний протокол за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів) та направлений на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Постановою суду від 15.02.2024 р. провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з тим, що позивач не притягнутий відповідальності, підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності відсутні.
18.12.2024 року від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В мотивування своєї правої позиції представником відповідача зазначено про необґрунтованість позовних вимог. Окрім того, вказано, що відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності не є безумовною підставою звільнення від дисциплінарної відповідальності. Разом з тим зазначено, що позивач не наводить жодних обставин (фактів) на підтвердження своїх тверджень.
Відповідачем надано витребовувані судом документи та інформацію.
Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 01.10.2024 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 07.10.2024 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Військовою службовою правопорядку складений протокол про військове адміністративне правопорушення ДНХІ № 2/175 від 06.01.2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП (Розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів).
Згідно з протоколом 05.01.2024 року о 03:30 ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння в м. Куп`янськ Харківської області. Для проведення медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 під супроводом начальника патруля ВСП направлено до КНП «Куп`янське ТМО». За результатами проведеного огляду на стан сп`яніння встановлено перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння клінічно, висновок № 3848.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 410 від 31.01.2024 року за низьку виконавчу дисципліну притягнуто до дисциплінарної відповідальності командира танка 4 бойової машини 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону солдата ОСОБА_1 та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» (протокол ДНХ/-2/175 про військове адміністративне правопорушення за ст. 172-20 від 06.01.2024 року)
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 453 від 03.02.2024 року ОСОБА_1 позбавили премії за січень 2024 року в повному обсязі у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності.
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 року провадження у справі № 646/1625/24 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю його в діях складу адміністративного правопорушення.
Підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 мотивовано судом недоведеністю перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння.
Вважаючи протиправним притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
При вирішені спору суд виходить із того, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).
Статтею 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтею 84-85 цього ж Статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Судом встановлено, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наказ № 410 від 31.01.2024 року є незаконним, оскільки позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а отже, відсутні підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Спірним в цій справі питанням є доведеність наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку.
Насамперед суд вважає за необхідне звернути увагу, що з огляду на приписи статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, вживання алкогольних (спиртних) напоїв під час виконання обов`язків військової служби є порушенням службової дисципліни.
При цьому на позивача накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2024 року № 410 за порушення службової дисципліни вживання (розпивання) алкогольних напоїв на території військової частини під час виконання обов`язків військової служби, що тотожне диспозиції ст. 172-20 КУпАП, посилання на яке вказане у оспорюваному наказі.
Таким чином, предметом доказування в цій справі є не факт знаходження позивача в стані алкогольного сп`яніння як порушення службової дисципліни, а факт вживання позивачем алкогольних напоїв на території військової частин під час виконання обов`язків військової служби.
Окрім цього, Червонозаводський районний суд м. Харкова мотивував закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 саме недоведеністю перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що не є предметом доказування під час притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Аргументи позивача щодо не притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку з недоведеністю факту його перебування в стані алкогольного сп`яніння через не проведення відповідного медичного огляду, відсутності дослідження зразків біологічних середовищ є незмістовними, адже в межах спірних правовідносин факт доведеності знаходження позивача в стані алкогольного сп`яніння не має правового значення, позаяк підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугував факт вживання алкогольних напоїв під час виконання обов`язків військової служби, а не факт знаходження в стані алкогольного сп`яніння.
Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/6268/22 від 03.04.2023 року.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд звертає увагу позивача, що хоча на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не виконання ним такого обов`язку не звільняє позивача від обов`язку доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.
Іншої аргументації, окрім не притягнення позивача до адміністративної відповідальності, матеріали справи не містять, а отже, під час судового розгляду не спростовано правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Вживання алкогольних напоїв 05.01.2024 року на території тимчасового розташування військової частини під час виконання обов`язків військової служби, є згідно зі статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ порушенням службової дисципліни.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що матеріали адміністративної справи не містять спростування обставин, що стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та накладення адміністративного стягнення у виді суворої догани.
Посилання позивача на протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо утримання з нього в грудні 2023 року грошового забезпечення та додаткової винагороди спростовуються матеріалами справи, а саме карткою особового рахунку військовослужбовця № 2058 за 2023 рік від 10.07.2024 року № 4698/23/30/1011 та довідкою форми ОК-7. Вказані документи свідчать про проведення виплат та отримання їх позивачем.
Так, відповідно до положень п. 8 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі Порядок № 260) грошове забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий (щомісячні основні та додаткові види).
Іншими словами, грошове забезпечення військовослужбовця за грудень місяць виплачується у січні, а грошове забезпечення за січень виплачується у лютому.
Проте, на виконання вимог рішення Міністра оборони України від 20.12.2023 р. № 827/УД «Про виплату грошового забезпечення за грудень 2023 року у грудні 2023 року», військовою частиною НОМЕР_1 грошове забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2023 року виплачено відповідачем у грудні 2023 року.
Отже, за загальним правилом ОСОБА_1 мав отримати грошове забезпечення за грудень 2023 року у січні 2024 року, враховуючи, що грошове забезпечення за грудень 2023 рік позивач отримав у грудні 2023 ріку, то у січні 2024 року позивач не отримував грошове забезпечення разом з додатковою винагородою.
В свою чергу, грошова винагорода за січень 2024 року позивачу нарахована та виплачена у лютому 2024 році, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця № 2058 за 2024 рік від 10.07.2024 р. № 4698/23/30/1012.
Виплати грошового забезпечення за січень 2024 року проводились з урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 453 від 03.02.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 позбавили премії за січень 2024 року в повному обсязі у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності.
Відомостей про не чинність наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 453 від 03.02.2024 р., або його скасування до суду не надано, а отже, протиправність дій військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати грошового забезпечення за січень 2024 рік не підтверджується матеріалами справи.
Щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за січень 2024 рік суд зазначає.
Відповідно до п. 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Враховуючи, що позивачем не спростовано підстави притягнення його до дисциплінарної відповідальності за розпивання (вживання) алкогольних напоїв, з аналізу п. 15 розділу XXXIV Порядку № 260 можна зробити висновок про правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової винагороди за січень 2024 року.
Отже, твердження позивача щодо утримання військовою частиною з нього грошового забезпечення та додаткової винагороди у грудні 2023 року спростовуються матеріалами справи, разом з тим, законність утримання з позивача грошового забезпечення та додаткової винагороди у січні 2024 року підтверджується матеріалами справи та встановлена під час судового розгляду.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник