Справа № 140/14566/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про забезпечення позову

18 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/14566/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» до Державної податкової служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» (ТзОВ «Агро Фонд») звернулося з позовом до Державної податкової служби України (ДПС України), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування наказу ДПС України від 22 жовтня 2024 №753 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2025 рік» в частині закріплення ТзОВ «Агро Фонд» за Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (в додатку до наказу «Реєстр великих платників податків на 2025 рік із закріпленням за міжрегіональними управліннями ДПС по роботі з великими платниками податків»); зобов`язання внести зміни до наказу від 22 жовтня 2024 №753 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2025 рік» шляхом заміни Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (в додатку до наказу «Реєстр великих платників податків на 2025 рік із закріпленням за міжрегіональними управліннями ДПС по роботі з великими платниками податків»).

Одночасно із пред`явленням позову позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить:

зупинити дію наказу ДПС України від 22 жовтня 2024 №753 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2025 рік» в частині закріплення ТзОВ «Агро Фонд» за Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (в додатку до наказу «Реєстр великих платників податків на 2025 рік із закріпленням за міжрегіональними управліннями ДПС по роботі з великими платниками податків»);

заборонити ДПС України вчиняти будь-які дії та приймати рішення щодо зміни місця обліку ТзОВ «Агро Фонд» () і переведення на облік в Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

заборонити Південному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти будь-які дії щодо взяття на облік ТзОВ «Агро Фонд» ();

заборонити Західному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти будь-які дії щодо зняття з податкового обліку ТзОВ «Агро Фонд» ().

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що відповідно до пункту 2 оскаржуваного наказу відповідач зобов`язав керівників відповідних органів податкової служби забезпечити взяття на облік/зняття з обліку платників, включених до Реєстру великих платників податків на 2025 рік у термін по 06 січня 2025 року. До набрання чинності рішення у даній справі на підставі оскаржуваного наказу, відповідачем очевидно буде прийнято рішення про зміну місця обліку позивача і переведення його в інше місце обліку. Західне міжрегіональне управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків зніме позивача з обліку, а Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків візьме позивача на свій облік без жодного волевиявлення останнього. Як наслідок, навіть у випадку задоволення позову, вже буде унеможливлено захист та поновлення прав і інтересів позивача в силу того, що негативні для нього наслідки вже настануть. Так, скасування оскаржуваного в частині, що стосується позивача, прямо запобігає неправомірному переведенню позивача до іншого органу обліку. Разом з тим, скасування такого наказу після здійснення такого неправомірного переведення не призведе до відновлення прав та інтересів позивача в силу того, що позивач вже потерпатиме від негативних наслідків та не існує нормативного механізму їх припинення, тобто повернення платника податків до органу обліку з якого, його було переведено на підставі неправомірного наказу. Так, до набранням чинності рішенням у справі, відповідачем вже будуть реалізовані неправомірно нав`язані інші правила податкового обліку і звітності, які встановлені для великих платників податку та змінено регіон місцезнаходження контролюючого органу, що в умовах воєнного стану ускладнює або унеможливлює нормальну комунікацію між платником та органом податкової служби, суттєво збільшує витрати позивача на транспорт, відрядження, оплату праці працівників для потреб такої комунікації.

Основним видом економічної діяльності підприємства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21), а зокрема на зовнішньоекономічному ринку. Так, на сьогоднішній день, значних відсоток доходу позивача складають доходи від експорту продукції в країни Європейського союзу, кордони якого знаходяться в декількох десятках кілометрів від виробничих потужностей позивача. Така діяльність потребує частого подання при вивезенні за кордон продукції, відповідних документів, виданих податковим органом в письмовій формі. Своєчасне отримання цих документів при такій великій географічній віддаленості та поганому сполученні у воєнний час, не вбачається можливим. З початком війни, мають місце значні перебої в електронній комунікації з податковим органом, а це призводить до необхідності подання звітності особисто в письмовому вигляді, що передбачає необхідність прибуття безпосередньо до податкового органу. Подання звітності до податкового органу не за місцезнаходженням позивача утруднить ведення податкової звітності та податкового обліку для позивача, оскільки вимагатиме поїздок працівників позивача до м. Одеса.

Позивач вказує на явні ознаки протиправності оскаржуваного рішення, оскільки не змінював податкову адресу у 2024 році, місцезнаходження позивача є Волинська область.

Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало заперечення проти заяви про забезпечення позову. Обґрунтовуючи підстави для постановлення ухвали про відмову у забезпеченні позову вказує, що сама ж лише незгода ТзОВ «Агро Фонд» із діями суб`єкта владних повноважень ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову. У свою чергу, ТзОВ «Агро Фонд» не навело достатніх доводів на обґрунтування поданої заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, діюче законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі, шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод чи інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, а не гіпотетичну можливість їх прийняття в майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, надавши правову оцінку доводам, викладеним в заяві про забезпечення позову, запереченні проти заяви про забезпечення позову, дійшов висновку про задоволення цієї заяви, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною четвертою статті 150 КАС України встановлено, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Приписами частини першої статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу наведених норм слідує, що забезпечення позову здійснюється з метою гарантування виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог та спрямоване на те, щоб не допустити настання незворотних наслідків щодо відновлення порушеного права.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З огляду на приписи статті 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Варто зауважити, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень закону, застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Суд зазначає, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням. Існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або неможливість захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів чи необхідність докладання значних зусиль та витрат для їх відновлення, як підстава для забезпечення адміністративного позову, полягає в тому, що на момент подання такого позову у позивача наявні обґрунтовані підстави, підтверджені належними та допустимими доказами, вважати можливим настання юридичних фактів, які призведуть до порушення його прав та законних інтересів.

За своєю суттю інститут забезпечення позову як в адміністративному судочинстві, так і в інших його видах є інститутом попереднього судового захисту. Зупинення дії нормативно-правового акта як один зі способів забезпечення позову не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише як один зі способів судового захисту тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті й не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у разі відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів позивача про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу, суд зазначає, що протиправність оскаржуваного наказу може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладена у постанові від 19 червня 2018 року у справі №826/9263/17, зводиться до того, що підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

За таких обставин, наведені заявником доводи в обґрунтування необхідності забезпечення позову в частині щодо посилання на наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного наказу, на думку суду, не є достатніми та обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення позову, а забезпечення позову з цих підстав за змістом буде ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Поряд з цим, суд враховує, що заявник також посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може як істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду так і ускладнити безпосередньо ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки, за умови дії оскаржуваного наказу, позивача в найближчий час можуть перевести на облік в інший контролюючий орган і зняти з обліку в тому контролюючому органі, в якому він обліковується наразі; при цьому, після здійснення неправомірного переведення, позивач вже потерпатиме від негативних наслідків та не існує нормативного механізму їх припинення, тобто повернення платника податків до органу обліку з якого, його було переведено на підставі неправомірного наказу, і як наслідок, навіть у випадку задоволення позову, вже буде унеможливлено захист та поновлення прав і інтересів позивача в силу того, що негативні для нього наслідки вже настануть.

Так, судом встановлено, що наказом ДПС України від 22 жовтня 2024 року №753 до Реєстру великих платників податків на 2025 рік, зокрема, включено ТзОВ «Агро Фонд» () та згідно з додатком до наказу у 2025 році податкове супроводження буде здійснювати Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, що підтверджується повідомленням Західному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків від 12 листопада 2024 року №4173/6/33-00-12-11.

Листом від 19 листопада 2024 року № 19/11-01 ТзОВ «Агро Фонд» повідомило ДПС України про свою незгоду щодо зміни міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, вказувало, що підприємство має виробничі потужності на території Львівської та Волинської областей, активно співпрацює з контрагентами, банківськими установами тощо, що зосередженні саме західному регіоні, тому підприємству зручніше контактувати та співпрацювати з Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 64.7 статті 64 Податкового кодексу України (ПК України) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, визначає порядок обліку платників податків у контролюючих органах та порядок формування Реєстру великих платників податків на відповідний рік з урахуванням критеріїв, визначених цим Кодексом для великих платників податків.

У разі включення платника податків до Реєстру великих платників податків на нього поширюються особливості, визначені цим Кодексом для великих платників податків.

Після включення платника податків до Реєстру великих платників податків та отримання повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про таке включення платник податків зобов`язаний стати на облік за основним місцем обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, з початку податкового періоду (календарного року), на який сформовано Реєстр, та за неосновним місцем обліку в такому територіальному органі центрального органу виконавчої влади або його структурних підрозділах щодо наявних у межах населеного пункту за місцезнаходженням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням за переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або через які провадиться діяльність такого великого платника податків.

Щодо великих платників податків, які самостійно не стали на облік у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, або його структурних підрозділах, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, приймає рішення про зміну основного та неосновного місця обліку таких великих платників податків та переведення їх на облік у територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, або його структурні підрозділи.

У разі прийняття рішення про переведення великого платника податків на облік у територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, чи інший контролюючий орган, відповідні контролюючі органи зобов`язані протягом 20 календарних днів після прийняття такого рішення здійснити взяття на облік/зняття з обліку такого платника податків.

Великий платник податків, щодо якого центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, прийнято рішення про переведення на облік у контролюючий орган, що здійснює супроводження великих платників податків, чи інший контролюючий орган, після взяття його на облік за новим місцем обліку зобов`язаний сплачувати податки за місцем попереднього обліку у контролюючих органах, а подавати податкову звітність та виконувати інші обов`язки, передбачені цим Кодексом, за новим місцем обліку.

Наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року №1588 затверджено Порядок обліку платників податків і зборів (далі Порядок).

Відповідно до пункту 10.22 розділу Х Порядку, якщо відповідно до критеріїв, визначених підпунктом 14.1.24 пункту 14.1 статті 14 розділу I, та згідно з пунктом 64.7 статті 64 глави 6 розділу II Податкового кодексу України в установленому порядку платника податків включено/не включено до Реєстру великих платників податків на наступний рік, внаслідок чого змінюється основне та неосновне місце обліку платника податків, контролюючі органи здійснюють переведення такого платника податків до/з контролюючого органу, що здійснює супроводження великих платників податків, з урахуванням таких особливостей: 1) з початку податкового періоду (календарного року), на який сформовано Реєстр великих платників податків, здійснюється взяття на облік великого платника податків згідно з Порядком формування Реєстру великих платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року №911, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2015 року за №1395/27840; 2) дані про взяття на облік платника податків, якого включено / не включено до Реєстру великих платників податків та відомості щодо якого містяться в Єдиному державному реєстрі, передаються до Єдиного державного реєстру у день взяття на облік у контролюючому органі за новим місцем обліку із зазначенням дати та номера запису про взяття на облік, найменування та ідентифікаційного коду контролюючого органу, у якому платника податків взято на облік.

З аналізу наведених норм слідує, що до набранням чинності рішенням у цій справі, на підставі оскаржуваного наказу, відповідачем очевидно буде прийнято рішення про зміну місця обліку позивача і переведення його в інше місце обліку, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків зніме позивача з обліку, а Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків візьме позивача на свій облік без жодного волевиявлення останнього. Тобто, навіть у випадку задоволення позову, вже буде унеможливлено захист та поновлення прав і інтересів позивача в силу того, що негативні для нього наслідки вже настануть.

Відповідно до пункту 10.2 розділу Х Порядку у разі зміни місцезнаходження суб`єкта господарювання та його реєстрації як платника податків за новим місцезнаходженням сплата визначених податковим законодавством загальнодержавних податків і зборів, які розподіляються між державним та місцевими бюджетами, та місцевих податків і зборів здійснюється за місцем попередньої реєстрації платника податків до закінчення поточного бюджетного періоду.

Таким чином, у разі зміни місцезнаходження суб`єкта господарювання суб`єкти господарювання продовжують сплачувати визначені законодавством податки і збори за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного періоду та щодо таких податків подавати податкові декларації та виконувати інші обов`язки платника податків, а контролюючий орган стосовно такого платника податків здійснює адміністрування таких податків, зборів.

Отже, навіть у разі прийняття судом позитивного для позивача рішення, позивач всеодно продовжить протягом 2025 року сплачувати визначені законодавством податки і збори за місцем попередньої реєстрації (за місцем обліку, на яке його буде переведено на виконання спірного наказу) до закінчення поточного бюджетного періоду та щодо таких податків подавати податкові декларації та виконувати інші обов`язки платника податків саме до цього контролюючого органу, а останній стосовно платника податків позивача буде здійснювати адміністрування цих податків, зборів.

Наведене свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат без вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин суд вважає, що реалізація спірного наказу неможлива до надання судом оцінки на предмет його правомірності, оскільки в іншому разі, при задоволенні цього позову, поновити порушені права та інтереси позивача буде неможливим або істотно ускладненим. Водночас, судовий захист порушеного права має бути реальним, а не ілюзорним.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів заявника, суд дійшов висновку, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співрозмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії оскаржуваного наказу не скасовує чинність останнього, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим наказом заходів.

Тобто, в розглядуваному випадку, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому суд також зазначити, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації податковим органом його контролюючих функцій після розгляду справи по суті, а також не порушить прав та законних інтересів контролюючого органу (відповідача) чи інших осіб.

Крім того, суд наголошує, що під час розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не надає правової оцінки ані спірному наказу, ані діям контролюючого органу щодо винесення зазначеного наказу, оскільки дослідження цих обставин належить здійснювати під час розгляду по суті справи.

При вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу та заборони відповідачу та третім особам вчиняти дії на виконання цього наказу до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті і жодним чином не завдасть шкоди правам та інтересам відповідача, а також інших осіб, а також не суперечитиме приписам частини другої статті 151 КАС України, якою передбачено можливість застосування судом одразу декількох заходів забезпечення позову.

Суд також зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні у справі Беєлер проти Італії, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Крім того, у рішенні від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати справедливий баланс між інтересами особи і суспільства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що достатнім, допустимим і належним способом, який дозволить зберегти існуюче становище до звершення розгляду справи по суті позовних вимог, є вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову є своєчасними, відповідають предмету позову, а також є співмірними із заявленими вимогами, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, а їх невжиття може унеможливити ефективний захист прав позивача, призвести до заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 156, 243, КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» про забезпечення позову в адміністративній справі №140/14566/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» до Державної податкової служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зупинити дію наказу Державної податкової служби України від 22 жовтня 2024 року №753 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2025 рік» в частині включення Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» (45725, Волинська область, Луцький район, село Звиняче, вулиця Привокзальна, будинок 17, ) до Реєстру великих платників податків до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/14566/24.

Заборонити Державній податковій службі України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) вчиняти будь-які дії та приймати рішення щодо зміни місця податкового обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/14566/24.

Заборонити Південному міжрегіональному управлінню ДПС України по роботі з великими платниками податків (65015, Одеська область, місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 15/1, ) вчиняти будь-які дії щодо взяття на облік Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/14566/24.

Заборонити Західному міжрегіональному управлінню ДПС України по роботі з великими платниками податків (79026, Львівська область, місто Львів, вулиця Стрийська, будинок 35, ) вчиняти будь-які дії щодо зняття з податкового обліку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Фонд» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/14566/24.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Роз`яснити учасникам справи, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В. Л. Шепелюк