Справа № 200/7036/24
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року Справа№200/7036/24

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Череповського Є.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) (далі - Відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_4 Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_5 щодо ненадання Позивачу частини щорічної основної відпустки за 2024 рік;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 Державної прикордонної служби України, військова частина НОМЕР_5 , вирішити питання щодо надання Позивачу частини щорічної оплачуваної відпустки за 2024 рік тривалістю 15 календарних днів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 24.06.2021р. по теперішній час проходить військову службу за контактом у військовій частині НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 Державної прикордонної служби України. На протязі 2024 роки Позивач жодного разу не був у щорічній основній відпустці. На протязі 2024 року Позивач неодноразово звертався до Відповідача з рапортами про надання йому щорічної основної відпустки. Без будь-яких правових обґрунтувань Позивачу у наданні відпусток було відмовлено. Так, Позивач звертався до командування ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України з проханням надати йому частину щорічної основної відпустки рапортом від 10.05.2024р. та від 01.07.2024р. за 2024р. листами від 28.05.2024р. та від 05.07.2024р. відповідачем було зазначено, що у період дії воєнного стану та у зв`язку з його настанням, військовослужбовцям може бути обмежено надання щорічної основної відпустки. В подальшому, Позивач знов звернувся до Відповідача з рапортом від 25.08.2024р. з проханням надати йому частину щорічної основної відпустки. На даний рапорт відповіді, як встановлено чинним законодавством України Відповідачем Позивачу не надано. Між тим, 16.09.2024р. в месенджер whatsapp відповідальним працівником Позивачу направлено електронного листа, з якого вбачається, що рапорт Позивача про надання йому відпустки розглянути негативно.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, тому звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, в обгрунтування заперечень зазначив, що питання надання відпусток регулюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011- ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) та Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення). Відповідно до Статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами 1, 6, 8 (у частині надання одноразової відпустки при народженні дитини, передбаченої статтею 19-1 Закону України "Про відпустки"), 9, 10 і 12 цієї статті. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки, передбачені пунктами 9 і 10 цієї статті, військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. (В подальшому правовий режим воєнного стану було неодноразово продовжено, його дія не припиняється і по теперішній час).

Відповідно до абзацу 1 пункту 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Згідно з абзацом 1 пункту 21 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Відповідно до Положення № 1115/2009 черговість надання військовослужбовцям щорічних основної та додаткових відпусток визначається графіками, які затверджуються начальниками органів Держприкордонслужби, в яких проходять службу військовослужбовці, і доводиться до відома кожного з них у частині, що його стосується, під підпис. При складанні графіків ураховуються інтереси військової служби (забезпечення виконання покладених на орган Держприкордонслужби чи його підрозділи завдань), особисті інтереси військовослужбовців, наявність у військовослужбовця переваг щодо використання відпустки у зручний час. Графік відпусток на наступний рік затверджується щороку до 1 грудня. Примітка - прошу шановний Суд врахувати, що у зв`язку із тим, що прикордонний загін постійно виконує бойові завдання безпосередньо в районі ведення бойових дій, стан комплектування та боєздатності підрозділів нівелюється, а тому відповідні графіки відпусток щодо підрозділів охорони державного кордону не відпрацьовувались.

Відповідно до пункту 221 Положення передбачено, що військовослужбовцям, щодо яких провадиться досудове розслідування або судове провадження, відпустка надається за погодженням із відповідними органами досудового розслідування чи судом. В ключі зазначеного прошу шановний Суд врахувати, що 27.11.2023 позивач, в умовах воєнного стану відмовився виконувати бойовий наказ, за фактом чого 11 прикордонним загоном було проведено службове розслідування, за результатами проведення якого зазначена інформація знайшла об`єктивне підтвердження (витяг з наказу додаю). Про що 10.12.2023 було внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідування.

Також зазначив, що на момент написання рапорту військовослужбовцем щодо отримання відпустки прикордонна комендатура інженерного забезпечення була укомплектована лише на 29 відсотків, що підтверджується довідкою начальника відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.12.2024 №08/3364. У зв`язку із чим, враховуючи завдання покладені на вищезазначений підрозділ та те, що він був укомплектований всього на 29 відсотків дів загальної чисельності, позивачу було відмовлено у наданні відпустки.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_6 .

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України від 24 червня 2021 року № 237-ОС ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України від 09 вересня 2022 року № 372-ОС ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператор секції станкових протитанкових гранатометів 3 протитанкового відділення протитанкової прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування №1.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України від 01 серпня 2024 року № 790-ОС ОСОБА_1 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - робітником підсобним групи тилового забезпечення прикордонної застави логістичного забезпечення прикордонної комендатури інженерного облаштування, який перебуває у розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження: 0004847 за ч. 4 ст. 409 КК України, інспектор прикордонної служби 2 категорії - оператор секції СПГ 3 протитанкового відділення протитанкової прикордонної застави комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_5 сержант ОСОБА_2 , в умовах воєнного стану, ухилився від виконання обов`язків військової служби, зокрема у несенні бойового чергування в районі н. п. Семенівка, Донецької області відповідно до бойового наказу 3 МБ 28 ОТБр від 18.10.2023 року №146 (гриф) та заступника начальника загону - коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування №1 від 18.10.2023 року №1(гриф).

Позивач 10.05.2024 року звернувся до командування ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України з проханням надати йому частину щорічної основної відпустки за 2024р. з 23 травня 2024 року тривалістю 15 календарних днів.

Листом від 28.05.2024р. за № 08/4105-24 на адвокатський запит було повідомлено, що 10.05.2024 Позивач звернувся з рапортом до керівництва прикордонного загону щодо надання частини щорічної основної відпустки за 2024 рік.

Відповідно до абзацу 1 пункту 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Згідно з абзацом 1 пункту 21 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дає підстави вважати, що у період дії воєнного стану та у зв`язку із його настанням, військовослужбовцям може бути обмежено надання щорічної основної відпустки. Також, Позивачу було повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 Державної прикордонної служби України виконує завдання з відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Рішення про надання відпусток особовому складу приймається, виходячи з обстановки та завдань, які покладені та виконуються прикордонним загоном.

Позивач звертався до командування ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України з проханням надати йому частину щорічної основної відпустки рапортом від 01.07.2024р. з 24 липня 2024 року тривалістю 15 календарних днів.

Згідно листа від 05.07.2024р. за № 08/5158-24 про результати розгляду рапорту від 01.07.2024 року, Позивачу повідомлено, що відповідно до абзацу 1 пункту 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Згідно з абзацом 1 пункту 21 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дає підстави вважати, що у період дії воєнного стану та у зв`язку із його настанням, військовослужбовцям може бути обмежено надання щорічної основної відпустки. Також, Позивачу було повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 Державної прикордонної служби України виконує завдання з відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Рішення про надання відпусток особовому складу приймається, виходячи з обстановки та завдань, які покладені та виконуються прикордонним загоном.

В подальшому, Позивач знов звернувся до Відповідача з рапортом від 25.08.2024р. з проханням надати йому частину щорічної основної відпустки з 09 вересня 2024 року тривалістю 15 календарних днів. На даний рапорт відповіді, як встановлено чинним законодавством України Відповідачем Позивачу не надано. Між тим, 16.09.2024р. в месенджер whatsapp відповідальним працівником Позивачу направлено електронного листа, з якого вбачається, що рапорт Позивача про надання йому відпустки розглянути негативно.

Згідно довідки від 12.12.2024 року №08/3364 зазначено, що станом на 15 серпня 2024 року прикордонна комендатура інженерного облаштування ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України була укомплектована на 29%. Станом на 15 вересня 2024 року - 29%.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022р. № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено військовий стан, строк дії якого в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 р. № 69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, строк дії якої в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. № 2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами 3, 4, 14 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії ї правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами 1, 6, 8 (у частині надання одноразової відпустки при народженні дитини, передбаченої статтею 19-1 Закону України "Про відпустки"), 9, 10 і 12 цієї статті. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки, передбачені пунктами 9 і 10 цієї статті, військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів.

Відповідно до частини 1,2 пункту 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" під час дії воєнного стану військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Щорічна основна відпустка, зазначена в абзаці першому цього пункту, надається частинами протягом календарного року, за умови що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів та одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців відповідного підрозділу.

Пунктом 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) та "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII).

Згідно зі ст. 1 Закону № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1932-XII особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

У пункті 21 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів. Зазначені відпустки можуть бути надані декількома частинами (більше двох), без обмеження тривалості кожної з них.

Проходження військової служби в Державній прикордонній службі України врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься, зокрема, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення № 1115/2009).

Відповідно до п. 203 та абз. 1 п. 204 Положення № 1115/2009, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У мирний час військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються:

1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язане з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;

3) творчі відпустки;

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою;

5) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 років - 45 календарних днів. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Положенням № 1115/2009 визначено порядок надання відпусток, який наведено в пунктах 212-229.

Відповідно до п. 212, 213 Положення № 1115/2009 черговість надання військовослужбовцям щорічних основної та додаткових відпусток визначається графіками, які затверджуються начальниками органів Держприкордонслужби, в яких проходять службу військовослужбовці, і доводиться до відома кожного з них у частині, що його стосується, під підпис. При складанні графіків ураховуються інтереси військової служби (забезпечення виконання покладених на орган Держприкордонслужби чи його підрозділи завдань), особисті інтереси військовослужбовців, наявність у військовослужбовця переваг щодо використання відпустки у зручний час. Графік відпусток на наступний рік затверджується щороку до 1 грудня.

Щорічні основна та додаткові відпустки надаються військовослужбовцю з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення календарного року, за який вони надаються. В особливих випадках за погодженням з прямим начальником військовослужбовця від начальника регіонального управління, прирівняної до нього посадової особи та вище, начальником розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби щорічна основна відпустка за минулий рік чи її невикористана частина надається у першому кварталі наступного року.

За бажанням військовослужбовців, крім курсантів (слухачів) вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, щорічна основна відпустка може надаватися їм частинами, не більше двох, за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 15 календарних днів.

Відповідно до п. 216 Положення № 1115/2009, облік відпусток та контроль за їх наданням згідно із затвердженими графіками здійснюються кадровими підрозділами органів Держприкордонслужби.

Наказ органу Держприкордонслужби про надання щорічної основної відпустки видається не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком строку відпустки.

Відповідно до п. 221 Положення № 1115/2009, військовослужбовцям, щодо яких провадиться досудове розслідування або судове провадження, відпустка надається за погодженням із відповідними органами досудового розслідування чи судом.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 р. № 548-XIV, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно п.2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 р. № 124 (далі - Інструкція № 124), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Рапорт має бути зареєстрований в службі діловодства військової частини.

Пунктом 3.9.1 Інструкції № 124 передбачено, що реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

З аналізу даних правових норм слідує, що військовослужбовцям під час дії воєнного стану надано право на отримання частини щорічної основної відпустки та відпустки за сімейними обставинами, яке реалізується шляхом подання рапорту командиру військової частини. Такий рапорт реєструється, після чого передається на розгляд командиру.

Судом встановлено, що позивач на протязі 2024 року звертався з рапортами від 10.05.2024 року, 01.07.2024 року, 25.08.2024 року до Відповідача про надання йому частини щорічної відпустки за 2024 рік.

Вказані рапорти було розглянуто Відповідачем, за результатом розгляду яких, Позивачу було відмовлено у наданні частини щорічної основної відпустки. Вказана обставина не є спірною та не заперечується сторонами.

Як на підставу для відмови у наданні частини щорічної основної відпустки Відповідач посилався на пункти 17, 18, 21 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та на те, що у період дії воєнного стану та у зв`язку із його настанням, військовослужбовцям може бути обмежено надання щорічної основної відпустки. Також, Позивачу було повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 Державної прикордонної служби України виконує завдання з відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Рішення про надання відпусток особовому складу приймається, виходячи з обстановки та завдань, які покладені та виконуються прикордонним загоном.

Відповідно до Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та «Про загальну мобілізацію» з 24.02.2024 року, для надання щорічної відпустки військовослужбовцю застосуванню підлягають пункти 17-19, 21 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З вищевикладеного вбачається, що надання військовослужбовцю щорічної відпустки під час оголошення мобілізації та введення воєнного стану відбувається з урахуванням певних умов, які дають таке право на відпустку. Також суд зазначає, що надання відпусток є правом командира (начальника) і аж ніяк не обов`язком, що означає те, що дане питання вирішується на суб`єктивний розсуд командира (начальника).

Згідно наданої відповідачем довідки від 12.12.2024 року №08/3364 зазначено, що станом на 15 серпня 2024 року прикордонна комендатура інженерного облаштування ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України була укомплектована на 29%. Станом на 15 вересня 2024 року - 29%.

Вказана інформація дає підстави дійти висновку, що на момент подання позивачем рапортів про надання йому частини щорічної основної відпустки, були відсутні умови визначені у пункті 17 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу), оскільки чисельність прикордонної комендатури інженерного облаштування становить лише 29% від загальної чисельності військовослужбовців відповідного підрозділу, що є значно меншою від встановленого мінімуму, визначеного відповідним пунктом.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 21 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" було зазначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічної основної відпустки у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, така відпустка надається після закінчення таких періодів.

Тобто, законодавцем на період оголошення мобілізації та введення воєнного стану, відповідачу було надано право у відмові надання щорічної відпустки військовослужбовцю.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань відносно Позивача було відкрито кримінальне провадження: 0004847 за ч. 4 ст. 409 КК України. Витяг сформовано 08.07.2024 року.

Відповідно до п. 221 Положення № 1115/2009, військовослужбовцям, щодо яких провадиться досудове розслідування або судове провадження, відпустка надається за погодженням із відповідними органами досудового розслідування чи судом.

Тобто, на час відкритого кримінального провадження, відпустка військовослужбовцям надається за умови погодженням із відповідними органами досудового розслідування чи судом.

Проте, доказів такого погодження матеріали справи не містять. Отже, на момент подачі рапортів, були відсутні умови за яких Позивач мав би право на отримання частини щорічної основної відпустки.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав вважати, що відповідачем порушено право позивача на отримання ним частини щорічної основної відпустки в 2024 році.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів відносно допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не надання йому частини щорічної основної відпустки, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Є.В. Череповський