Справа № 480/9982/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2024 року Справа № 480/9982/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Давиденко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Сумській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Вважає, що у розумінні положень частини 9 статті 7, частини 3 статті 40 Закону України Про виконавче провадження підстави для відкриття виконавчого провадження №76493972 постановою від 07.11.2024 були відсутні, оскільки виконавче провадження №76414306 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду та саме до відкриття виконавчого провадження, а тому виконавчий збір стягненню не підлягає.
Ухвалою суду від 10.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 17.12.2024.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору здійснюється одночасно з відкриттям виконавчого провадження. Вважає, що виконавець діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження». У відзиві також просив розгляд справи здійснювати у його відсутності.
Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, суд вважав можливим розгляд справи здійснювати у відсутності представника відповідача.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Доповнила, що ГУ НП в Сумській області, як розпорядником другого рівня, без зайвих зволікань було виконано рішення суду, платіжні інструкції були сформовані ще до того, як в електронний кабінет ГУ НП в Сумській області надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження, а відтак, оскаржуваному постанову вважає протиправною та просить її скасувати.
Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Судом з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №360/471/24 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП в Сумській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задоволено позовні вимоги та зобов`язано ГУ НП в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік у кількості 14 діб, за 2020 рік у кількості 14 діб, за 2022 рік у кількості 14 діб, за 2023 рік у кількості 14 діб, за 2024 рік у кількості 14 діб, загальною кількістю 70 діб.
26.09.2024 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 набрало законної сили.
У подальшому постановою головного державного виконавця ВПВР УЗДВС у Сумській області Колоса Р.В. від 06.11.2024 закінчено виконавче провадження №76414306 на підставі п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.19-20).
При цьому, згідно п.2 постанови від 06.11.2024 про закінчення ВП №76414306 визначено виокремити в окреме виконавче провадження виконавчий збір та мінімальні витрати виконавчого провадження.
Не погоджуючись з вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2024 ВП №76493972 позивач звернувсь з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковими до виконання.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до ст. 2 якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з п.п.1,5 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, та постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Так, відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі, зокрема, чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, цей виконавчий документ (постанова про стягнення виконавчого збору від 29.10.2024 №76414306 (а.с.13) містить всі необхідні реквізити та відповідає встановленим ст.4 Закону України Про виконавче провадження вимогам до виконавчого документа. Будь-яких зауважень з цього приводу позивачем не зазначено.
При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Виходячи з аналізу вказаних вище норм, державний виконавець зобов`язаний стягнути виконавчий збір навіть після того, як виконавчий документ повернений стягувачу або виконавче провадження закінчено, крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону, що прямо передбачено у частині 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII.
Саме, посилаючись на ч.9 ст.27 Закону № 1404-VIII, представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги, наголошує на тому, що постанова про стягнення виконавчого збору не підлягала виконанню з тих підстав, що виконавче провадження №76414306 було закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Надаючи оцінку цим доводам суд зауважує, що дійсно, відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
Аналіз вказаної норми свідчить, що виконавчий збір не стягується, зокрема, у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано саме до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Матеріалами справи підтверджено, що постанова про закінчення виконавчого провадження №76414306 від 06.11.2024 (а.с.19) була прийнята на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону № 1404-VIII (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Також судом встановлено, що позивач на виконання судового рішення №360/471/24, з приводу примусового виконання якого було відкрито виконавче провадження №76414306, сформував та надіслав для виконання платіжні інструкції від 29.10.2024 за №№9440, 9439, 9442. На платіжних інструкціях проставлений час їх підписання та проставлення печатки 16:25 та 16:27 відповідно (а.с.16-18).
Втім, як вбачається з досліджених матеріалів справи (а.с.10), оскаржувана постанова була прийнята також 29.10.2024, при чому на постанові міститься дата та час її підписання виконавцем Колосом Романом Володимировичем: 29.10.2024 о 14:56 (а.с.10), тобто до виконання позивачем рішення суду №360/471/24.
Таким чином, матеріалами справи спростовано доводи представника позивача про те, що рішення суду №360/471/24 було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №76414306, що, у свою чергу, унеможливлює застосування до цих спірних правовідносин частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII.
Крім того, суд зауважує, що постанова про стягнення виконавчого збору від 29.10.2024 №76414306 (а.с.13), яка є чинною та позивачем не оскаржується, у розумінні Закону №1404-VIII відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України Про виконавче провадження є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, зокрема, шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення того виконавчого провадження, у межах якого винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. При цьому, у разі, якщо виконавче провадження закінчено і винесена у ньому постанова щодо стягнення з боржника виконавчого збору є чинною (у порядку, визначеному законодавством, протиправною не визнана та не скасована) законодавством не передбачено іншої альтернативи поведінки виконавця, окрім як відкриття нового виконавчого провадження з виконання такої постанови (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону, наявність якого в цій справі не підтверджено).
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2024 №76493972 винесена у відповідності до вимог Закону №1404-VІІІ, вона відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Шевченко