Справа № 380/7256/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7256/24 пров. № А/857/21573/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року (суддя Качур Р.П., ухвалене в м. Львові о 14:43, повний текст складено 25.07.2024) у справі № 380/7256/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним пункт 3 наказу командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 28дск Про результати проведення службового розслідування щодо накладення на позивача, заступника командира - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - сувора догана; скасувати пункт 3 наказу командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 28дск Про результати проведення службового розслідування про накладення на позивача, заступника командира - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - сувора догана; стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати відповідно до частини першої, пункту четвертого частини другої статті 23, частини першої статті 1167 ЦК України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Зазначене рішенням суду оскаржив позивач- ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що предметом спору є визнання протиправними дій відповідача по справі, що виявилися у вигляді притягнення його до дисциплінарної відповідальності за нездійснення дієвого контролю за дотриманням внутрішнього порядку підпорядкованим особовим складом, недостатню організацію контролю ведення обліку та звітності з використанням засобів електронно-обчислювальної техніки, недостатнього контролю за правильністю поводження з відкритою інформацією, яка належить до державних інформаційних ресурсів недотримання порядку обробки державних інформаційних ресурсів в інформаційній системі з доступом до мережі інтернет, що призвело до передумов розголошення відомостей службового характеру.

Апелянт зазначає, що відповідач не надав доказів що виявлені відомості на згаданому в справі ноутбуці, віднесені до конфіденційної (службової) інформації в зв`язку з дотриманням всіх трьох вимог ч.2 ет.6 Закону України Про доступ до публічної інформації. Зазначає, що згідно з частиною другою статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзацу першого пункту 12 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України ІЗ грудня 2017 року (далі - Порядок 608) до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування. Разом з тим до складу комісії з проведення службового розслідування залучено начальника відділу охорони державної таємниці та захисту інформації - помічника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та начальника групи технічного захисту інформації та протидії технічним розвідкам відділу охорони державної таємниці та захисту інформації військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , які особисто виявили порушення та особисто зацікавлені у результатах розслідування по ньому, що вважає, являється грубим порушенням норм процесуального права, а прийняте рішення комісією з проведення розслідування підлягало скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що штаб-сержант ОСОБА_4 , являється секретарем житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , а відповідно контроль за її діяльністю повинен здійснювати голова житлової комісії та його заступник, а також її безпосередні і прямі начальники (дана вимога висунута в позовній заяві, яка повністю проігнорована відповідачем і судом 1-ої інстанції), винним залишився лише заступник начальника логістики - начальник тилу логістики військової частини НОМЕР_2 , який у відповідності до конкретного наказу командира військової частини НОМЕР_2 відповідає за дотримання вимог пожежної безпеки у приміщенні №8 та заступник командира - начальник логістики військової частини НОМЕР_2 , який має відношення до приміщення №8, разом з тим відповідачем і судом першої інстанції не враховано, що крім вищезгаданих посадових осіб порушення могли бачити і решта посадових осіб, які перебували (могли перебувати) в приміщенні №8, що в свою чергу є порушення припису абзацу восьмого статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні апелянт вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги позивача заперечив, просив таку відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представник відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 (військове звання підполковник) проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді заступника командира полку начальника логістики 76 опз та ртз.

Як вбачається з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 №273 дск/од Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині на 2024 рік (на період правового режиму воєнного стану) користування мобільними телефонами (планшетами, ноутбуками), фотоапаратами, магнітофонами, радіоприймачами, та іншою радіоелектронною технікою для військовослужбовців строкової служби та всього особового складу військової частини заборонено. Цим же наказом заборонено зберігання та користування мобільними телефонами (планшетами, ноутбуками) фотоапаратами, магнітофонами, радіоприймачами, та іншою радіоелектронною технікою в місцях несення служби, користування нею під час несення служби в добовому наряді, під час виконання бойових (спеціальних) завдань. Також цим наказом визначено організувати зберігання в кімнатах для зберігання майна підрозділів та особистих речей військовослужбовців. Зберігання мобільних телефонів (планшетів, ноутбуків) осіб добового наряду організувати в спеціальному ящику у чергового частини (чергового батальйону), з обов`язковим записом у книгу приймання на тимчасове зберігання засобів мобільного зв`язку військової частини (батальйону).

Також, на виконання вимог розпорядження Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 369/520/3/1720 від 03.12.2016, наказу Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України 26.03.2016 № 123 Про затвердження Інструкції про порядок використання мобільних телефонів та інших засобів мобільного зв`язку і передачі інформації" та з метою збереження життя та здоров`я військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби в умовах воєнного стану, та з метою визначення порядку використання мобільних телефонів та інших засобів мобільного зв`язку і передачі інформації військовослужбовцями наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 № 297од Про порядок використання мобільних та транкінгових засобів зв`язку у військовій частині НОМЕР_2 на 2024 рік заборонено використання мобільних телефонів та транкінгових засобів зв`язку для ведення службових переговорів та передачі відомостей, що становлять державну таємницю або містять конфіденційну інформацію. Заборонено використання на території військової частини мобільних пристроїв зв`язку для доступу до мережі Інтернет, особистих фото та відеофіксуючих пристроїв. Заборонено внесення мобільних телефонів та транкінгових засобів до робочих кабінетів та приміщень, де проводяться наради, конференції, семінари, заняття з озвученням інформації з обмеженим доступом, а також на пункти управління, об`єкти інформаційної діяльності тощо.

Пунктом 4 затверджено та введено в дію Інструкцію про використання мобільних телефонів та інших засобів мобільного зв`язку та передачі інформації у військовій частині у військовій частині НОМЕР_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, рапортом начальника відділу охорони державної таємниці та захисту інформації помічник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 23.01.2024 доповів командиру військової частини НОМЕР_1 про те, що Відділом охорони державної таємниці та захисту інформації 23.01.2024 відповідно до приписів від 23.01.2024 № 369п, 370п проведено перевірку усунення порушень стану охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_2 . вказаних у довідці про перевірку від 05.12.2023 № 350/173/8/1998дск/цуо. Під час здійснення контрольних заходів в приміщенні № 8 будівлі № 6/1 (служби логістики військової частини НОМЕР_2 ) виявлено необлікований засіб електронно-обчислювальної техніки (ноутбук), власником якого є технік відділення інформаційно-телекомунікаційних мереж комплексу батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління штаб-сержант ОСОБА_4 . На вказаному ПЕОМ зберігаються електронні файли документів належності військової частини НОМЕР_2 , які містять відомості про персональні дані військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , склад сімей та місця їх фактичного проживання під час дії в державі правового режиму воєнного стану, зміст службових телеграм системи електронного документообігу Збройних Сил України. Протягом січня 2024 року зафіксовано неодноразове підключення ПЕОМ до мережі інтернет. Зазначений факт є порушенням ст. 8 Закону України Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, ст. 143 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Розпоряджень Головнокомандувача Збройних Сил України, командувача Повітряних Сил 'Збройних Сил України, командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо недопущення витку службової інформації через мережу Інтернет. Просив рішення командира військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов, що призведи до порушень - порядку обробки інформації у військовій частині НОМЕР_2 та встановлення ступеня вини винних осіб, проведення якого пропонував доручити комісії військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 № 25од Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов, що призвели до порушень порядку оброки інформації на засобах електронно-обчислювальної техніки у військовій частині НОМЕР_2 та встановлення ступеня вини винних осіб згідно з рапортом начальника відділу охорони державної таємниці та захисту інформації помічника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 23.01.2024 призначено службове розслідування для встановлення причини та умов, що призвели до порушень порядку обробки інформації на засобах електронно-обчислювальної техніки у військовій частині НОМЕР_2 та встановлення ступеня вини винних осіб, проведення якого доручено комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення службового розслідування 19.02.2024 у позивача відібрано пояснення, у яких ОСОБА_1 надав відповіді на такі питання:

1) Чи маєте Ви відношення до приміщення № 8? Відповідь: Так, там розміщені служби логістики військової частини: речова, продовольча, пального і мастильних матеріалів, квартирно-експлуатаційна.

2) Чи бачили Ви, що штаб-сержант ОСОБА_4 працювала на особистому ПЕОМ в приміщенні № 8? Відповідь: Потрібно визначитися, що таке особистий ПЕОМ?. Стосовно того, чи бачив я чи не бачив, пояснюю наступне: не бачив.

3) Чи доведені до Вас вимоги первинних документів щодо заборон внесення на територію військової частини особистих ПЕОМ та відпрацювання на них службових документів? Відповідь: Так.

Актом службового розслідування для встановлення причин та умов, що призвели до порушень порядку обробки інформації на засобах електронно-обчислювальної техніки та встановлення ступеня вини винних осіб, затвердженого командувачем повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 21.02.2024 встановлено, що на ПЕОМ оброблялись державні інформаційні ресурси без попереднього створення комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю, а саме: електронні файли документів належності військової частини НОМЕР_2 , які містять відомості про персональні дані військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , склад сімей та місця їх фактичного проживання під час дії в державі правового режиму воєнного стану, зміст службових телеграм системи електронного документообігу Збройних Сил України. Протягом січня 2024 року зафіксовано неодноразове підключення ПЕОМ до мережі Інтернет, порушувалися вимоги Порядку 727, статті 8 Закону України Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах.

Щодо заступника командира полку - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 у вищевказаному акті встановлено, що на військовій службі у Збройних Силах України з 27.06.1996 року по теперішній час, військову службу на даній посаді у військовій частині НОМЕР_2 проходить з 07.12.2020. Встановлено, що Наказом командувача повітряного командування ' ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.12.2023 № 135 за порушення вимог ст. 8 Закону України Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, ст. 16, 59, 77, 143 Статуту внутрішньої служби, п. 1.12.7 Інструкції № 124, п. 6.1, 6.6, 6.11, 6.20 Порядку 727 підполковнику ОСОБА_1 оголошено Догану.

Встановлено, що неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подіями, що трапились такий.

При розгляді документів, фактів та обставин, викладених в розділі 3 дійсного акту службового розслідування встановлено, що заступник командира полку - начальник логістики військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_7 , під час перебування на посаді, будучи безпосереднім начальником для особового складу служб тилу контроль за дотриманням внутрішнього порядку особовим складом в приміщенні начальників служб тилу не здійснював, недостатньо організовував контроль ведення обліку та звітності з використанням засобів обчислювальної техніки службами логістики, недостатньо здійснював контроль за збереженням відкритої інформації, яка належить до державних інформаційних ресурсів, в електронному вигляді техніком відділення інформаційно-телекомунікаційних мереж комплексу автоматизованих систем управління батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління штаб-сержантом Петрусевич-Худа С.

Комісія дійшла висновку, що вина військовослужбовців виражається у формі особистої недисциплінованості. Своїми діями заступник командира полку - начальник логістики військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_7 порушив вимоги таких нормативно-правових актів: ст.ст. 12. 16, 58, 59, 77, 143 Статуту внутрішньої служби, щодо недотримання порядку обробки державних інформаційних ресурсів в інформаційній системі з доступом до мережі Інтернет, нездійснення дієвого контролю за дотриманням внутрішнього порядку підпорядкованим особовим складом, недостатньої організації контролю ведення обліку та звітності з використанням засобів обчислювальної техніки, недостатній контроль за правильністю передачі відкритої інформації, яка належить до державних інформаційних ресурсів, в електронному вигляді засобами ITC, що призвело до передумов розголошення відомостей службового характеру.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення комісією визначено особисту недисциплінованість заступника командира полку - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_8 .

Відтак, дисциплінарна комісія завершила службове розслідування та за порушення вимог ст.ст. 12, 16, 58, 59 , 77, 143 Статуту внутрішньої служби, в частині щодо нездійснення дієвого контролю за дотриманням внутрішнього порядку підпорядкованим особовим складом, недостатньої організації контролю ведення обліку та звітності з використанням засобів обчислювальної техніки, недостатній контроль за правильністю поводження з відкритою інформацією, яка належить до державних інформаційних ресурсів, недотриманням порядку обробки державних інформаційних ресурсів в інформаційній системі з доступом до мережі Інтернет, що призвело до передумов розголошення відомостей службового характеру, вирішила заступника командира полку - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності. Такі висновки дисциплінарної комісії погоджені командором військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується аркушем резолюції на акт службового розслідування від 21.02.2024.

Відтак, пунктом 3 наказу командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 28дск Про результати проведення службового розслідування за порушення вимог ст.ст. 12, 16, 58, 59, 77, 143 Статуту внутрішньої служби, в частині щодо нездійснення дієвого контролю за дотриманням внутрішнього порядку підпорядкованим особовим складом, недостатньої організації контролю ведення обліку та звітності з використанням засобів обчислювальної техніки, недостатній контроль за правильністю поводження з відкритою інформацією, яка належить до державних інформаційних ресурсів, недотриманням порядку обробки державних інформаційних ресурсів в інформаційній системі з доступом до мережі Інтернет, що призвело до передумов розголошення відомостей службового характеру, на заступника командира полку - начальника логістики 76 ого та ртз підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - сувора догана.

ОСОБА_9 , не погодився із п. 3 наказу командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 28дск, вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді не забезпечення належного контролю за дотриманням військовослужбовцями, розміщеними у приміщенні №8/1 (за яке відповідальний позивач за посадою) Порядку використання мережі Інтернет у системі Міністерства оборони України, оскаржуваний наказ винесено правомірнірно. Також вважав, що наведені позивачем доводи про невідповідність дати наказу про призначення службового розслідування та дату початку службового розслідування суд оцінює критично, оскільки вказані позивачем неточності є формальними недоліками та не впливають на правомірність винесення спірного наказу.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, що триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (надалі також - Закон № 2232-XII), відповідно до частини 1 статті 2 якого військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV. Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Відповідно статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), згідно з ст. 5 якого за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Також статтею 7 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Згідно з ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Положеннями ст. 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Приписами ст. 35-38 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом. Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. У разі коли військовослужбовець, який виконує наказ, отримав від іншого командира (начальника), старшого за службовим становищем чи військовим званням, новий наказ, що стане перешкодою для виконання попереднього, він доповідає про це командирові (начальникові), який віддав наступний наказ, і після отримання його згоди припиняє виконання попереднього наказу. Командир (начальник), який віддав наступний наказ, повідомляє про це командира (начальника), який віддав попередній наказ.

Як передбачено статтями 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. За своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

У силу приписів ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази; постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності; показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності; постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права; проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками); знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів; контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі); вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю; вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Як передбачено ст. 70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бойових завдань бригадою (полком, окремим батальйоном); за організацію та якість проведення занять з бойової підготовки; за створення навчально-матеріальної бази, вдосконалення та утримання її в справному стані; за спортивно-масову роботу; за підготовку класних спеціалістів; за додержання військової дисципліни та внутрішнього порядку; за організацію пожежної безпеки у бригаді (полку, окремому батальйоні). Заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки. У військових частинах, де посада заступника командира бригади (полку, окремого батальйону) не передбачена за штатом, виконання цих обов`язків покладається на начальника штабу.

Згідно з ст. 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу зобов`язаний: брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки бригади (полку, окремого батальйону) й організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності; керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб бригади (полку, окремого батальйону), проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які обіймають посади не нижче головного сержанта роти з організації тилового забезпечення, а з головними сержантами рот, сержантами із матеріального забезпечення (старшинами) рот - з ведення військового господарства; керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового становища особового складу військової частини; організовувати своєчасне забезпечення підпорядкованими службами підрозділів бригади (полку, окремого батальйону) матеріальними засобами, якісне харчування особового складу; контролювати доведення встановлених норм забезпечення до кожного військовослужбовця; організовувати своєчасну видачу обмундирування, його припасування й ремонт; знати ділові та морально-психологічні якості військовослужбовців офіцерського, сержантського (старшинського) складу безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю; планувати роботу транспорту, пов`язану з підвезенням матеріальних засобів, і здійснювати контроль за правильністю та ефективністю його використання; планувати і організовувати підвезення підрозділам бригади (полку, окремого батальйону) матеріальних засобів та забезпечувати водопостачання; перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах бригади (полку, окремого батальйону) і безпосередньо підпорядкованих складах з оформленням відповідних актів; організовувати щорічне проведення інвентаризації всього майна і техніки у службах; керувати роботами з обладнання й удосконалення навчально-матеріальної бази та механізації вантажно-розвантажувальних робіт тилу бригади (полку, окремого батальйону) і підпорядкованих складів; здійснювати контроль за якістю, правильністю застосування і ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та виконанням вимог безпеки при поводженні з ними; інструктувати перед заступанням у наряд чергового їдальні; знати наявність і стан техніки в підпорядкованих підрозділах і службах, забезпечувати її правильну експлуатацію, обслуговування, ремонт та евакуацію; організовувати належну експлуатацію, своєчасний ремонт жилих і нежилих будинків, водопровідно-каналізаційних мереж і споруд, своєчасну підготовку їх до зими, а також казарменого інвентарю й меблів, утримання в належному стані території, на якій розквартировані підрозділи бригади (полку, окремого батальйону), вживати заходів для пожежної безпеки об`єктів безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, а також обладнання їх технічними засобами охорони та засобами протипожежного захисту; розробляти заходи щодо економічної роботи й організовувати їх здійснення; організовувати банно-пральне обслуговування підрозділів бригади (полку, окремого батальйону); контролювати якість надання послуг з організації харчування суб`єктами господарювання, брати участь у складанні розкладки продуктів та подавати її на затвердження командирові військової частини, здійснювати контроль за станом здійснення суб`єктами господарювання заходів щодо обладнання і удосконалення переданих їм об`єктів, правильністю експлуатації та своєчасним ремонтом таких об`єктів; розробляти та здійснювати заходи щодо додержання вимог безпеки під час виконання ремонтно-будівельних і господарських робіт та експлуатації техніки в підпорядкованих підрозділах і службах; організовувати забезпечення військовослужбовців своєї частини службовим, тимчасовим (орендованим) чи постійним житлом; організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.

Як передбачено ст. 143 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України порядок зберігання і користування особистими фотоапаратами, магнітофонами, радіоприймачами, мобільними телефонами, іншими засобами мобільного зв`язку та передачі інформації, комп`ютерною та іншою побутовою радіоелектронною технікою для військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби, встановлюється командиром військової частини.

Як встановлено судом, такий порядок визначено наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 № 273 дск/од Про організацію служби військ і бойового навчання у військовій частині на 2024 рік (на період правового режиму воєнного стану), наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2023 № 297од Про порядок використання мобільних та транкінгових засобів зв`язку у військовій частині НОМЕР_2 на 2024 рік.

Як передбачено статтею 8 Закону України Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах, державні інформаційні ресурси або інформація з обмеженим доступом, вимога щодо захисту якої встановлена законом, повинні оброблятися в системі із застосуванням комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. Підтвердження відповідності комплексної системи захисту інформації здійснюється за результатами державної експертизи, яка проводиться з урахуванням галузевих вимог та норм інформаційної безпеки у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 3.6 Порядку використання мережі Інтернет у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 28.12.2016 № 727 (далі Порядок № 727) необхідність доступу до мережі Інтернет службовим особам визначається начальником (командиром) органу військового управління, військової частини та організації. Підключення ПЕОМ до мережі Інтернет через головний (регіональний, територіальний) вузол здійснюється за заявками відповідних начальників командирів) органу військового управління, військової частини та організації. Розміщення ПЕОМ здійснюється з урахуванням вимог захисту інформації, яка циркулює на об`єкті інформаційної діяльності органу військового управління, військової частини та організації.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.6 Порядку 727 в ІСД-Інтернет забороняється обробка: інформації з обмеженим доступом; відкритої інформації, яка належить до державних інформаційних ресурсів, без впровадженої комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю. ІСД-Інтернет та її окремі елементи не повинні мати фізичних з`єднань (навіть тимчасових) з локальними обчислювальними мережами, автоматизованими робочими місцями, ПЕОМ, що використовується для обробки інформації з обмеженим доступом. Підключення автоматизованих (інформаційних) систем Міністерства оборони України та Збройних Сил України, в яких обробляються державні інформаційні ресурси, до мережі Інтернет здійснюється після впровадження в них комплексних систем захисту інформації з врахуванням вимог щодо підключення до мережі Інтернет та підтвердженою відповідністю. Обмін інформацією між ІСД-Інтернет та інформаційно-телекомунікаційними (інформаційними, телекомунікаційними) системами Міністерства оборони України та Збройних Сил України здійснюється лише з використанням облікованих у службі діловодства органу військового управління, військової частини та організації магнітних носіїв (магнітних, магнітооптичних, лазерних дисків, флеш-накопичувачів, накопичувачів) з позначкою «ІСД-Інтернет», спеціально призначених для цієї мети. Використання накопичувачів на жорстких магнітних дисках для зазначеного обміну інформацією заборонено.

Згідно з пунктом 6.11 цього ж порядку доступ до АРМ ІСД-Інтернет і обробка інформації на них здійснюються згідно з переліком службових осіб структурного підрозділу органу військового управління, військової частини та організації, допущених до обробки інформації на відповідних АРМ ІСД-Інтернет, що затверджується начальником (командиром) структурного підрозділу органу військового управління, військової частини або організації.

Відповідно до пункту 6.15. Порядку 727. Облікові записи (логін та пароль) користувачам ІСД-Інтернет надаються технічним персоналом ІСД-Інтернет головного, регіональних та територіальних вузлів під час підключення ПЕОМ до ІСД-Інтернет.

Як передбачено пунктом 6.20. Порядку 727 на кожне АРМ ІСД-Інтернет відповідальною особою оформлюється експлуатаційна документація, до складу якої входять: затверджений у встановленому порядку список службових осіб, допущених до роботи на АРМ ІСД-Інтернет.

Суд першої інстанції зазначив, що доказами у справі підтверджується те, що заступник командира - начальник логістики військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 згідно з виконанням своїх функціональних обов`язків є безпосереднім начальником для всього особового складу логістики військової частини.

Також судом першої інстанції зазначено, що позивач вказав, що отримав усний наказ від безпосереднього начальника командира військової частини НОМЕР_2 про виділення у межах будівлі № 6/1 (служби логістики військової частини НОМЕР_2 ) робочого місця техніку відділення інформаційно-телекомунікаційних мереж комплексу батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління штаб-сержанта ОСОБА_4 .

Втановлено, що позивач виділив ОСОБА_4 сейф для зберігання матеріальних цінностей в якому, як встановлено дисциплінарною комісією та підтверджено поясненнями ОСОБА_4 в ході такого розслідування, остання зберігала ноутбук, який використовувався нею для виконання посадових обов`язків.

Разом з тим, що суд першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення не звернув увагу на ту обставину, що згідно з частиною другою статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзацу першого пункту 12 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України ІЗ грудня 2017 року (далі - Порядок 608) до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Як вже було зазначено ст. 70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема передбачено, що заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи до складу комісії з проведення службового розслідування залучено начальника відділу охорони державної таємниці та захисту інформації - помічника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та начальника групи технічного захисту інформації та протидії технічним розвідкам відділу охорони державної таємниці та захисту інформації військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , які особисто виявили порушення, що є порушенням норм процесуального права.

Окрім цього судом першої інстанції не враховано, що штаб-сержант ОСОБА_4 , являється секретарем житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , а відповідно контроль за її діяльністю повинен здійснювати голова житлової комісії та його заступник, а також її безпосередні і прямі начальники.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи притягнуто до дисциплінарної відповідальності заступника начальника логістики - начальник тилу логістики військової частини НОМЕР_2 , який у відповідності до конкретного наказу командира військової частини НОМЕР_2 відповідає за дотримання вимог пожежної безпеки у приміщенні №8 та заступник командира - начальник логістики військової частини НОМЕР_2 .

Крім цього як стверджував позивач він особисто не виділяв ОСОБА_4 сейф для зберігання матеріальних цінностей в якому, як встановлено дисциплінарною комісією та підтверджено поясненнями ОСОБА_4 в ході такого розслідування, остання зберігала ноутбук, який використовувався нею для виконання посадових обов`язків та який був нею отриманий у тримача обліку матеріальних засобів свого підрозділу (батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління).

Враховуючи наведені вище фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 28дск Про результати проведення службового розслідування про накладення на заступника командира - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - сувора догана.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Поняття моральної шкоди наведене у статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), в якій зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 ЦК України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають фактичні обставини можливого заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (пункт 57).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного вбачається, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахуванням вищезазначених правових норм, колегія суддів зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування її заподіяння покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Крім того, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Як видно з матеріалів справи, позивач належних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань не надав, як і не надав ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань позивач виходив, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженнями, відповідачем, моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

За цих обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, через що оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2024 року у справі №380/7256/24 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командувача повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.02.2024 № 28 дск Про результати проведення службового розслідування про накладення на заступника командира - начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - сувора догана.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 16.12.2024