Справа № 200/7874/24
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Справа№200/7874/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Масалітіної Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

адвокат Масалітіна Вікторія Сергіївна в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії від 28 жовтня 2024 року відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 30 серпня 2024 року перерахунок ОСОБА_1 призначеної пенсії з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

15 листопада 2024 року представник позивача, з метою виконання вимог ухвали суду від 13 листопада 2024 року, надав до суду уточнену позовну заяву та докази на підтвердження наявності/відсутності електронних кабінетів у сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі. Вирішено ряд процесуальних питань.

21 листопада 2024 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву та докази по справі.

26 листопада 2024 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

26 листопада 2024 року відповідач надав до суду докази по справі.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. 21 жовтня 2024 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вид перерахунку допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами та застосування Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Рішенням відповідача від 28 жовтня 2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії в розмірах визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці». В мотивувальній частині рішення про відмову у перерахунку пенсії вказано, що страховий стаж позивача становить 41 рік 7 місяців 5 днів (в тому числі додатково за повних 15 років роботи за Списком №1). При цьому, в наступному абзаці рішення зазначено, що стаж роботи позивача на підземних роботах, який дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 4 роки 1 місяць 28 днів, і цього недостатньо для призначення пенсії в розмірах визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, представник позивача зазначає, що при призначенні пенсії відповідач безпідставно не застосував норми статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки позивач має пільговий стаж роботи згідно Списку №1 більш ніж 15 років, що підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 та розрахунком до рішення №71 від 10 вересня 2024 року про призначення пенсії. Тобто, на думку представника позивача, позивач набув необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з моменту призначення пенсії за віком.

Представник позивача вважає дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії від 28 жовтня 2024 року відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» протиправними, та такими, що порушують конституційні права позивача на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що 21 жовтня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». 28 жовтня 2024 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням в Миколаївській області розглянуто заяву від 21 жовтня 2024 року та додані до неї документи, та прийнято рішення №71 про відмову в здійсненні перерахунку пенсії. Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи страховий стаж позивача становить 41 рік 07 місяців 05 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 15 років. Стаж роботи позивача на підземних роботах, який дає право на призначення пенсії незалежно від віку, відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 4 роки 01 місяць 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії в мінімальних розмірах, визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відтак, відповідач вважає, що оскільки пільговий стаж позивача по Списку №1 складає 15 років, то вимога про здійснення перерахунку пенсії у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність є безпідставною та необґрунтованою, а отже задоволенню не підлягає. Крім того, зазначає, що електронна пенсійна справа позивача обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (за місцем проживання позивача), а тому відсутні підстави для покладення на відповідача зобов`язань щодо зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу та здійснення перерахунку пенсії.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивачу присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

30 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до протокольного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Селидове) №71 від 10 вересня 2024 року про призначення пенсії ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 13 вересня 2024 року. Страховий стаж склав 41 рік 07 місяців 05 днів, додаткові роки за Списком №1 15 років, в тому числі: робота за Списком №1 15 років 07 місяців 05 днів.

При цьому, докази застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» при розрахунку розміру пенсії позивача в матеріалах справи відсутні, що відповідачем не заперечується.

21 жовтня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, вид перерахунку: допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами, застосування Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

28 жовтня 2024 року відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, прийнято рішення №71 про відмову в перерахунку, в якому зазначено наступне.

«Розглянувши документи ОСОБА_1 , який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 встановлено:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

21 жовтня 2024 року заявник звернувся із заявою про зарахування до стажу пільгової роботи та призначення пенсії в мінімальних розмірах визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Частиною третьою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 №383 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за №1451/11731 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі Порядок 637).

Пунктом 20 Порядку 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до матеріалів електронної пенсійної справи проведено аналіз вищезазначеного звернення, за результатами якого встановлено.

Згідно наданих документів страховий стаж становить 41 рік 7 місяців 5 днів (в тому числі додатково за повних 15 років роботи за Списком 1);

- стаж роботи на підземних роботах, який дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV (25 років) 4 роки 1 місяць 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії в мінімальних розмірах, визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Враховуючи вищевикладене та керуючись нормами статті 114, статті 44, статті 45 Закону №1058-IV,

вирішено:

відмовити ОСОБА_1 , в призначення пенсії в мінімальних розмірах визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» відповідно до заяви від 21 жовтня 2024 року.».

Позивач, не погодившись із зазначеними діями відповідача, звернувся із цим позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку страхового стажу позивача, форма РС-право, страховий стаж позивача склав 26 років 07 місяців 25 днів, робота за Списком №1 15 років 07 місяців 11 днів. Загальний страховий стаж склав 41 рік 07 місяців 05 днів, додаткові роки за Списком №1 15 років.

Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії від 28 жовтня 2024 року відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Суд зауважує, що представником позивача не оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 з 13 вересня 2024 року без врахування положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», що не є спірним питанням у справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до абзаців 1, 4 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Статтею 40 Закону №1058-IV регламентовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Так, відповідно до абзаців 1-2 частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія вказаного Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві та уранові руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Як встановлено судом вище, протокольним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Селидове) №71 від 10 вересня 2024 року про призначення пенсії ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 13 вересня 2024 року. Відтак, станом на 13 вересня 2024 року страховий стаж позивача склав 41 рік 07 місяців 05 днів, додаткові роки за Списком №1 15 років, в тому числі робота за Списком №1 15 років 07 місяців 05 днів, що підтверджується зазначеним протокольним рішенням.

Крім того, як вже встановлено судом, відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, страховий стаж позивача склав 26 років 07 місяців 25 днів, робота за Списком №1 15 років 07 місяців 11 днів. Загальний страховий стаж склав 41 рік 07 місяців 05 днів, додаткові роки за Списком №1 15 років.

Разом із цим, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, зокрема, що згідно наданих документів страховий стаж становить 41 рік 7 місяців 5 днів (в тому числі додатково за повних 15 років роботи за Списком 1); стаж роботи на підземних роботах, який дає право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону №1058-IV (25 років) 4 роки 1 місяць 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії в мінімальних розмірах, визначених Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Так, відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що станом на дату призначення пенсії з 13 вересня 2024 року, та відповідно на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії 21 жовтня 2024 року, страховий стаж роботи із шкідливими умовами, який дає право позивачу на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, за Списком №1 склав 15 років 07 місяців 05 днів, додаткові роки за Списком №1 15 років 0 місяців 0 днів, позовні вимоги є обґрунтованими. Адже позивач має право на застосування положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» саме з 13 вересня 2024 року.

Підсумовуючи, на позивача поширюється дія статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідно до якої, мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Судом встановлено, що при призначенні пенсії до пільгового стажу позивача за Списком №1 зараховано 15 років 07 місяців 05 днів його трудового стажу, а тому у суду наявні всі підстави вважати, що саме з 13 вересня 2024 року позивач фактично набув право на застосування до нього приписів статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відтак, є підстави для висновку, що на момент звернення позивача із заявою від 21 жовтня 2024 року про перерахунок пенсії об`єктивно існував у позивача пільговий стаж, тому відповідач, як суб`єкт призначення пенсії, мав застосувати положення Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в спірних правовідносинах.

Отже, рішення №71 від 28 жовтня 2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням положень Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене, у суду є підстави зобов`язати саме відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача на підставі положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з дати її призначення з 13 вересня 2024 року.

Таким чином, заявлені представником позивача позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії позивача з 30 серпня 2024 року з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є безпідставними та необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги представника позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії від 28 жовтня 2024 року відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки скасування рішення суб`єкта владних повноважень є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №71 від 28 жовтня 2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 13 вересня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 04 листопада 2024 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

У відповідності до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що правнича допомога позивачу надавалась адвокатом Масалітіною Вікторією Сергіївною на підставі ордера серії АЕ №1330566 від 31 жовтня 2024 року.

Відповідно до пункту 1 акта прийняття-передачі наданих правничих (правових) послуг від 04 листопада 2024 року Виконавець, Адвокатське бюро «Масалітіної Вікторії», в особі керуючого бюро (керівника) Масалітіної Вікторії Сергіївни, 04 листопада 2024 року надав Замовнику, Степаненку Андрію Миколайовичу, правничі (правові) послуги, а Замовник прийняв надані послуги.

Згідно з пунктом 2 зазначеного акта вартість послуг становить 10000,00 грн., без ПДВ. Всього до сплати 10000,00 грн., без ПДВ.

Відповідно до рахунку-фактури №04/11/2024 від 04 листопада 2024 року вартість усної консультації з правових питань (1 година) 2000,00 грн., вивчення документів, аналіз законодавства та судової практики (2 години) 4000,00 грн., складання адміністративного позову (2 години) 4000,00 грн. Всього до сплати 10000,00 грн.

Позивачем сплачено 10000,00 грн. за надання правничої допомоги згідно з актом прийняття-передачі наданих правничих (правових) послуг від 04 листопада 2024 року, що підтверджується долученими до матеріалів рахунком-фактурою №04/11/2024 від 04 листопада 2024 року та квитанцією №0.0..1 на суму 10000,00 грн.

Разом з тим, вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа є справою незначної складності та не потребує значної затрати часу на вказані та здійсненні роботи.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд вважає, що дії направленні на підготовку позовної заяви та її супроводження в суді першої інстанції та вартістю таких послуг у розмірі 10000,00 грн. не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, враховуючи те, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, виходячи з критерію пропорційності, суд висновує, що сума судових витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності до 3000,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що визначені витрати на професійну правничу допомогу не є співмірними з обсягом проведеної роботи, і вважає можливим стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов адвоката Масалітіної Вікторії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54000; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №71 від 28 жовтня 2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 13 вересня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17 грудня 2024 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна