Справа № 480/4122/24
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2024 року Справа № 480/4122/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/4122/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина) у якій просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у наданні медичної допомоги позивачу, оформлену листом № 974 від 03.05.2024;

- зобов`язати відповідача надати позивачу медичну допомогу, а саме: надати направлення на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза межами розташування військової частини, а також направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я після отриманих поранень, 18.04.2024 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання медичної допомоги направлення на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини та направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби. Втім, за результатами розгляду вказаного рапорту, відповідач листом від 03.05.2024 відмовив позивачу у наданні направлень, зазначивши про необхідність повернення у розташування військової частини для офіційного звернення з цих питань.

З огляду на приписи Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення про військово-лікарську експертизу, позивач вважає відмову у наданні направлень на лікування протиправною, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 21.05.2024, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/4122/24, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, встановлені строки для поданні заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзиві військова частина НОМЕР_1 зазначила, що за результатами службового розслідування встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини з 05.03.2024. Після отримання рапорту ОСОБА_1 від 18.04.2024, поданого уже після самовільного залишення частини, відповідачем було встановлено, що під час проходження служби позивач до медичного пункту військової частини не звертався, про надання медичної допомоги не просив.

У зв`язку з цим, враховуючи приписи Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, на переконання військової частини, підстави для надання направлень на медичний огляд чи лікування, до повернення позивача у розташування військової частини, відсутні.

За таких обставин відповідач вважає відмову у наданні направлень на стаціонарне лікування та проходження медичного огляду правомірною, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

У березні 2024 року ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді гранатометника стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти.

Під час проходження служби позивачем, 05.03.2024 командиром 1 стрілецької роти молодшим лейтенантом ОСОБА_2 командиру військової частини НОМЕР_1 подано рапорт у якому повідомлялось про те, що під час перевірки особового складу о 07 год. 10 хв. встановлена відсутність військовослужбовців за мобілізацією, зокрема, ОСОБА_1 (а.с. 62)

З метою з`ясування обставин, вказаних у рапорті, 05.03.2024 відповідачем прийнято наказ № 108 про призначення службового розслідування. (а.с. 55)

За результатами службового розслідування, 25.03.2024 складено акт, згідно з яким ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив військову частину у період з 05.03.2024. (а.с. 57-60)

Під час відсутності ОСОБА_1 у розташуванні військової частини, 18.04.2024 відповідачем отримано від нього рапорт про надання направлень на стаціонарне лікування та на проходження медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до військової служби. (а.с. 21)

Розглянувши рапорт, листом від 03.05.2024 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивачу, що для вирішення порушених питань, йому необхідно повернутись у місце розташування військової частини та звернутись в установленому порядку до відповідних служб. (а.с. 9)

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснюється Законом України Про військовий обовязок і військову службу.

Відповідно до частини 2 статті 24 вказаного Закону, якщо інше не визначено законодавством, для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, військова служба призупиняється.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Так, пунктом 1441 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

На виконання пункту 1442 Положення, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

На виконання пункту 1444 Положення, у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.

Згідно з пунктом 84 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини військовослужбовця, може проводитися службове розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (пункт 85).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначаються Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Мігністерства оборони України № 608 від 21.11.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371.

Пунктом 1 розділу ІІІ вказаного порядку встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Розділом V Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України врегульовано, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 4 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Отже, за змістом вказаних норм, у випадку самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, служба такого військовослужбовця призупиняється, на нього не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, йому не виплачується грошове та не здійснюється продовольче, речове, інші види забезпечення.

У цій справі судом встановлено, що ОСОБА_1 з 05.03.2024 самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим, згідно з наказом № 71 від 05.03.2024 йому призупинено нарахування і виплату грошового забезпечення, а наказом № 98 від 25.03.2024 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення сувора догана, призупинено виплату додаткової винагороди та премії.

Тобто, з 05.03.2024 позивач вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків військової служби, не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань та на нього не поширюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Суд наголошує на тому, що гарантії, які стосуються збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців, так само як і обов`язки командирів щодо створення здорових умов служби і побуту, направлення на стаціонарне лікування або проходження медичних оглядів, виникають (застосовуються) виключно у тих військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби (проходять службу в Збройних Силах України).

Приймаючи до уваги те, що станом на 18.04.2024 ОСОБА_1 не виконував обов`язків військової служби, не входив до чисельності Збройних Сил України та на нього не розповсюджувалися пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, у командира військової частини НОМЕР_1 не виник обов`язок щодо направлення позивача на стаціонарне лікування чи проходження медичного огляду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відповідність відмови військової частини, викладеної у листі № 974 від 03.05.2024, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст . 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик