Справа № 520/31366/24
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

13 грудня 2024 р. Справа № 520/31366/24
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Октябрського районного суду м. Полтави (вул. Навроцького, буд.5, м. Полтава, 36002) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Октябрського районного суду м. Полтави, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у не направленні позивачу повідомлень за його скаргами від 05.09.2023 р. та 27.10.2023 р., чим не дотримався своїх обов`язків за ст.ст. 19 ч.2, 40, 68 ч.1 Конституції ст. 19 ч.1 а.7 Закону про звернення громадян та істотно були порушені права і інтереси позивача, як учасника кримінального провадження у судовій справі №554/6405/19;

- постановити окрему ухвалу про можливу наявність в протиправній бездіяльності винних посадових осіб відповідача ознаків кримінального правопорушення за ст.367 КК України, яку направити Генеральному прокурору для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України;

- стягнути з відповідача на користь позивача:

- відшкодування за завдану моральну шкоду - 900000грн.;

- витрати, з урахуванням інфляції, пов`язаних з розглядом справи, попередній розмір яких буде складати - 1000 грн.

Ухвалою від 21.11.2024р. адміністративний позов залишено без руху. Повідомлено позивача про можливість виправлення недоліків позовної заяви шляхом подачі до суду:

- документу про сплату судового збору на суму 2422,40 грн. (1211,20грн.х2);

- уточнену позовну заяву в якій вказати: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків - позивача (у випадку якщо через свої релігійні переконання позивач відмовився від прийняття РНОКПП та офіційно повідомив про це відповідний контролюючий орган, необхідно надати докази на підтвердження вказаних обставин - відмітку у паспорті), та за наявністю: номери засобів зв`язку, адрес електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача з урахуванням вимог п.2 ч.5 ст.160 КАС України;

- належним чином завірені копії скарг від 05.09.2023р. та 27.10.2023р. та докази їх надсилання на адресу відповідача;

- заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку;

- докази реєстрації місця проживання позивача на території Харківської області.

Копію ухвали від 21.11.2024 року отримано позивачем особисто 02.12.2024р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах даної адміністративної справи та не заперечується позивачем.

06.12.2024 року, на виконання вимог ухвали суду позивачем надано заяву, в якій зазначає наступне.

Щодо уточненої позовної заяви в якій вказати: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків - позивача (у випадку якщо через свої релігійні переконання позивач відмовився від прийняття РНОКПП та офіційно повідомив про це відповідний контролюючий орган, необхідно надати докази на підтвердження вказаних обставин - відмітку у паспорті), та за наявністю: номери засобів зв`язку, адрес електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивача з урахуванням вимог п.2 ч.5 ст.160 КАС України.

Позивач зазначає, що з положень ст.160 ч.5 п.2 КАС України вбачається що у позові для фізичних осіб зазначається реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорту, та у своєму позові, після свого прізвища, ім`я та по батькові, позивачем вказані серія і номер паспорту ( НОМЕР_1 ), а за таких обставин в цій частині приписи вказаної норми КАС позивачем дотримані, а тому немає необхідності у вказанні ще додатково реєстраційного номеру облікової картки платника податків, через що не можна погодитися з вказаним в ухвалі що начебто "серія та номер паспорта зазначаються у випадку відсутності у фізичної особи реєстраційного номеру облікової картки платника податків", так як у текстуальних положеннях вказаної норми КАС нічого з даного приводу не вказано.

Також, позивач зазначив про відсутність у нього номеру засобу зв`язку, електронної пошти та електронного кабінету, та що позивач не відноситься до кола осіб, які відповідно до ст. 18 ч.6 КАС зобов`язані його зареєструвати.

Крім того, позивач зазначив, що йому не відомі ідентифікаційний код відповідача в ЄДРПОУ через що у позові воно і не вказувалось, позивач звертаю увагу на те, що відповідно до ст. 19 ч. 1 Конституції України ніхто не зобов`язаний робити те, що не передбачено законодавством та положення КАС України не зобов`язують позивача, у разі якщо йому не відомі код відповідача у ЄДПОУ, вишукувати його десь.

Також позивач повідомив, що скарги від 05.09.2023 та 27.10.2023 надіслані відповідачу а Електронній формі звернення громадян через сайт "Судова влада", яка не надає завірені копії їх направлення відповідному адресату.

Щодо строку звернення з позовною заявою позивач зазначив, що Законом України "Про звернення громадян" не встановлені строки направлення повідомлень за наслідками розгляду звернення, враховуючи, що бездіяльність відповідача носить триваючий характер то строк звернення до суду ним не пропущений.

Щодо сплати судового збору, позивач надав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 03.12.2024 року за період з 4 квартал 2023 року по 3 квартал 2024 року та просив повторно розглянути клопотання про звільнення його від сплати судового збору з урахуванням вказаних відомостей.

Щодо уточнення позовних вимог вказав, що позивач на власний розсуд вибирає бажані для нього способи захисту судом порушених відповідачем прав і інтересів, а тому задоволення судом вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди є найбільш бажаним для нього способом захисту порушених його прав.

Дослідивши вказану заяву, суд зазнає наступне.

Стосовно не надання уточненої позовну заяву в якій вказані: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків - позивача (у випадку якщо через свої релігійні переконання позивач відмовився від прийняття РНОКПП та офіційно повідомив про це відповідний контролюючий орган, необхідно надати докази на підтвердження вказаних обставин - відмітку у паспорті).

Пункт 2 ч. 5 ст. 160 КАС України чітко визначає, що позовна заява повинна містити зокрема, відомості про ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Як вбачається із позовної заяви позивач не зазначив ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно відповідача та не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача. Тобто, не виконав вимоги пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Доводи позивач, що йому не відомий ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача, отже він не зобов`язаний його указувати суд відхиляє, адже саме позивач складає та подає до суду позовну заяву, і саме на нього покладено процесуальним законодавством обов`язок її належного оформлення.

Вказані висновки відповідають викладеним в постанові Верховного суду від 08.11.2023 по справі № 120/969/23.

У постанові від 23.08.2023р. по справі № 910/6264/23 Верховний Суд зауважив, що встановлення обов`язкового правила для чіткого, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, визначення у позовній заяві ідентифікаційних ознак сторін у справі спрямоване на встановлення чіткого порядку здійснення правосуддя у конкретній справі з самого початку.

Такий порядок ґрунтується на обов`язковому, точному зазначенні позивачем відповідача, допуску до справи представників сторін, чиї повноваження мають ґрунтуватися на відповідності довірителя сторонам, зазначеним у позовній заяві, чиї дані, у свою чергу, мають чітко відповідати Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відсутність подібної відповідності має тягнути залишення позовної заяви без руху.

Не усунення недоліки позовної заяви щодо зазначення ідентифікаційного коду відповідача є підставою для повернення позовної заяви.

Щодо посилання позивача на те, що ним в позовній заяві вказані серія та номер паспорта, отже зазначати реєстраційний номер облікової картки платника податків він не зобов`язаний, оскільки КАС України надає альтернативу в зазначенні вказаних відомостей, та вказує, що п.2 ч.5 ст. 160 КАС України передбачає, що у позові для фізичних осіб зазначається номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта, суд відхиляє, з наступних підстави.

Відповідно до положень п. 2 ч.5 ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Отже, якщо у фізичної особи наявний реєстраційний номер облікової картки платника податків то саме він зазначається в позовній заяві, у випадку його відсутності серія та номер паспорта.

Суд зазначає, що відповідно до положень, п.63.2 ст. 63 ПК України взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом (п.63.5 ст. 63 ПК України).

Пунктом 63.6 ст. 63 ПК України передбачено, що облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Податковим номером є, зокрема: реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи. (п.3 ч.1). Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові, серією (за наявності) та номером діючого паспорта громадянина України у формі книжечки або номером діючого паспорта громадянина України у формі картки, що оформлений із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі - серія та номер паспорта). До паспортів громадянина України з числа зазначених осіб вноситься відмітка, що свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.(ч.3)

При цьому, суд в ухвалі від 21.11.2024 року про залишення позовної заяви без руху звертав увагу позивача, що серія та номер паспорта зазначаються у випадку відсутності у фізичної особи реєстраційного номеру облікової картки платника податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті.

Проте, на виконання вимог ухвали позивачем не надано до суду уточнену позовну заяву в якій вказані: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відносно відповідача, реєстраційний номер облікової картки платника податків - позивача, або у випадку якщо через свої релігійні переконання позивач відмовився від прийняття РНОКПП та офіційно повідомив про це відповідний контролюючий орган, не надано докази на підтвердження вказаних обставин - відмітку у паспорті.

Отже, в цій частині недоліки позовної заяви позивачем не усунуті.

Стосовно сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено 2 непов`язані позовні вимоги немайнового характеру. Оскільки кожен випадок указаної у позові бездіяльності (ненаправлення повідомлень за скаргами) пов`язаний із неправомірним (на думку позивача) ненаданням відповіді на кожне окреме звернення, то кожна вимога про визнання бездіяльності є окремою самостійною вимогою немайнового характеру, яка підлягає оплаті судовим збором.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України Про судовий збір у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно до ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п. 3 ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі : з 1 січня 2024 року - 3028,00грн., за подання даного адміністративного позову, який містить дві непов`язані позовні вимоги немайнового характеру, розмір судового збору складає 2422,40 грн. (1211,20грн.х2)

Позивачем до позовної заяви не додано квитанцію про сплату судового збору.

При цьому, в позовній заяві та в заяві, яка надана на виконання вимог ухвали від 21.11.2024 міститься клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

При цьому, згідно з ч.ч. 1,2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За правилами ст. 2 Закону України Про судовий збір платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України Про судовий збір враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

В якості підстави для звільнення від сплати судового збору позивач посилається на обставини того, що його майновий стан не дозволяє сплатити судові витрати внаслідок того, що протягом 2023-2024 років не отримував достатній дохід, на підтвердження чого разом з позовною заявою позивачем надано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 27.02.2024 № 2023-24-00582 за період з 1 кварталу 2023 по 4 квартал 2023 року та з заявою на усунення недоліків копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 03.12.2024 № 2023-24-03481 за період з 4 кварталу 2023 року по 3 квартал 2024 року.

Оцінку відомостям № 2023-24-00582 від 27.02.2024 надано судом в ухвалі від 21.11.2024 року.

Щодо копії відомостей від 03.12.2024 № 2023-24-03481, суд зазначає, що вказана копія, як і копія відомостей № 2023-24-00582 від 27.02.2024 зроблена без реєстраційного номеру облікової картки платника податків, або у випадку його відсутності серії та номеру паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган та мають відмітку у паспорті, що позбавлений можливості суд встановити чи саме позивача стосується вказані відомості.

Щодо посилання позивача на те що довідка надана відповідним органом і йому не відомі причини не зазначення в ній його реєстраційного номеру облікової картки платника податків, суд зазначає наступне.

Розділом Х "Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, із змінами, установлений Порядок отримання відомостей з Державного реєстру.

Відповідно до п.п.1,2,3 р. Х вказаного Положення фізична особа, яка зареєстрована у Державному реєстрі чи в окремому реєстрі Державного реєстру, може отримати відомості про себе, наявні у Державному реєстрі.

Відомості з Державного реєстру є документом, який безоплатно надається контролюючим органом за зверненням фізичної особи (представника) щодо отримання відомостей про себе з Державного реєстру та свідчить про наявність або відсутність відомостей про таку особу в Державному реєстрі.

Пошук у Державному реєстрі здійснюється за такою сукупністю відомостей: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць та рік народження, місце народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають право здійснювати будь-які платежі за серією (за наявності) та номером паспорта).

Контролюючий орган протягом трьох робочих днів з дня звернення фізичної особи (представника) надає відомості з Державного реєстру за формою, наведеною в додатку 15 до цього Положення.(п.6)

Відповідно до додатку 15 форма відомостей містить такий обов`язковий реквізит як реєстраційний номер облікової картки платника податків (серія (за наявності) та номер паспорта*), при цьому вказано, що серія (за наявності) та номер паспорта вказуються для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган та мають відмітку у паспорті.

Отже, суд зазначає, що відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору обов`язково повинні містити реєстраційний номер облікової картки платника податків, або у випадку його відсутності для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номеру облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган та мають відмітку у паспорті - серію (за наявності) та номер паспорта.

Відсутність у відомостях вказаних обов`язкових реквізитів робить їх дефектними, позбавляє суд можливості, разом з не зазначенням їх в позовній заяві встановити чи дійсно саме позивача стосуються надана інформація та не може розцінюватись судом, як належний доказ скрутного майнового стану позивача.

При цьому суд звертає увагу, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Одночасно, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору.

Згідно з позицією, сформованою у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року №215/3831/16-а (2-а/215/128/16), передбачено, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Тож, з наведеного слідує, що саме суду надана прерогатива, на основі поданих стороною доказів, вирішувати питання про наявність або відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів з яких можна зробити висновок, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік або доказів скрутного майнового стану.

З огляду на вищевикладене, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 21.11.2024 року не надано доказів сплати судового збору.

Стосовно пропуску строку звернення з даним позовом до суду.

Позивач зазначив, що Законом України "Про звернення громадян" не встановлені строки направлення повідомлень за наслідками розгляду звернення, враховуючи, що бездіяльність відповідача носить триваючий характер то строк звернення до суду ним не пропущений.

Суд не погоджується з вказаним твердженням та зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. №340/1019/19).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Згідно доводів позовної заяви, позивач оскаржує бездіяльність відповідача у не направленні позивачу повідомлень за його скаргами від 05.09.2023 р. та 27.10.2023 р., посилаючись при цьому на порушення позивачем норм Закону України "Про звернення громадян".

Суд зазначає, що відповідно до положень Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. (ст. 20)

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Отже, суд зазначає, що строки розгляду звернень громадян передбачені ст. 20 Закону кореспондуються з обов`язком письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення встановленого ст. 17 Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ще станом на листопад 2023р., щодо скарги від 05.09.2023 та станом на грудень 2023р., щодо скарги від 27.10.2023 позивач не отримавши повідомлень про результати перевірки вказаних скарг і суті прийнятих рішень дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, проте до суду з даним позовом звернувся лише 13.11.2024р., з огляду на що шестимісячний строк для звернення до суду є пропущений.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відтак, викладені позивачем доводи не доводять підстав поважності пропуску строку звернення до суду. Окрім того, позивача взагалі не вказано конкретних причин пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, позивач так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення позивача до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені позивачем обставини суд визнає недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відсутність поважних підстав для поновлення строку звернення позивача до суду.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що у встановлений судом строк та станом на 13.12.2024р. позивач не усунув всі недоліки позовної заяви, яку залишено без руху та сукупність допущених позивачем недоліків у позовній заяві та додатках до неї, а також їхнє неусунення на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, слугують достатніми та самостійними підставами для повернення позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 169, 248, 256, 293, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Рубан В.В.