Справа № 200/7836/24
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

16 грудня 2024 року Справа №200/7836/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Молочної І. С., перевіривши матеріали позовної заяви Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат,

встановив:

11 листопада 2024 року Донецький державний університет внутрішніх справ, позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецького державного університету внутрішніх справ (на рахунок Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, р/рахунок: UA1000675, ) вартість його утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 7538 (сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 28 коп.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду та докази, що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

28 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду від 13 листопада 2024 року, до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків.

У вказаній заяві позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом. Так, клопотання обґрунтовано виключно тим, що позивач вважає, що причини пропуску процесуального строку звернення до суду є поважними у зв`язку з тим, що після введення в воєнного стану Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та вимушеною передислокацією університету у зв`язку з окупацією м. Маріуполь, було втрачено всю документацію, не всі працівники університету виїхали разом з ним, що призвело до нестабільної діяльності у роботі Донецького державного університету внутрішніх справ та зайняло багато часу для її стабілізації. Крім того, через втрату документів, потрібен був достатній час для їх пошуку та відновлення, з метою забезпечення стягнення коштів на користь держави.

Крім того, позивач зазначив, що у зв`язку з повномасштабною збройною агресією рф, тимчасово окуповано окремі території України, зокрема м. Маріуполь Донецької області, де був розташований та здійснював свою освітню діяльність Донецький державний університет внутрішніх справ, у зв`язку з чим було незаконно захоплено нерухоме та рухоме майно університету, первинні бухгалтерські документи, регістри бухгалтерського обліку та іншу документацію. В результаті чого було відкрито кримінальне провадження: 0000755, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 листопада 2023 року.

Разом з тим, позивач зазначив, що позивач через об`єктивні причини, які не залежать від його волі, а саме: через постійні сигнали повітряних тривог, перебування працівників Донецького державного університету внутрішніх справ в укритті та відсутності можливості там працювати, досить часті блекаути, відсутність світла та інтернету, а також у зв`язку з необхідністю відновлення документів, втрачених в наслідок окупації м. Маріуполь та частини Донецької області, та вимушеною передислокацією університету на підконтрольну Україні територію, Донецький державний університет внутрішніх справ був позбавлений можливості у строк, визначений чинним законодавством України, звернутись до суду. Юридична адреса Донецького державного університету внутрішніх справ була зареєстрована на підконтрольній території України, а саме: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 1, тільки в лютому 2024 року, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06 лютого 2024 року.

Поряд із цим, позивач зауважує, що розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи Белле проти Франції, Ільхан проти Туреччини, Пономарьов проти України, Щокін проти України тощо).

Також, позивач наголосив на тому, що 02 березня 2022 року Рада суддів України оприлюднила рекомендації роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до пункту 6 яких рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Інших підстав або доказів щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Разом із цим, перевіряючи повноту усунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви, суддя встановив, що такі недоліки позивачем не усунуто.

Вирішуючи питання про подальший рух позовної заяви, суддя враховує наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З позову вбачається, що наказом ректора Донецького державного університету внутрішніх справ від 15 червня 2022 року №239 о/с «Про особовий склад» рядового поліції ОСОБА_1 , курсанта навчального взводу №210/20-(ПД)-Б факультету №2, звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», відрахувавши з університету 15 червня 2022 року.

Отже, у цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з достроковим розірванням з ОСОБА_1 контракту про здобуття освіти в Донецькому державному університеті внутрішніх справ та виникненням у відповідача зобов`язання щодо відшкодування витрат на навчання та утримання у вищому навчальному закладі.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 і неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19, від 24 грудня 2019 року у справі №824/284/19-а, від 29 квітня 2020 року у справі №560/1942/19, від 18 червня 2020 року у справі №140/2024/19 та від 01 липня 2020 року у справі №400/1758/19, від 13 серпня 2020 року у справі №1.380.2019.001192, від 19 листопада 2020 року у справі №400/2654/19, від 20 листопада 2020 року у справі №160/11957/19, від 21 січня 2021 року у справі №520/1559/2020 та від 28 січня 2021 року у справі №520/6265/2020, від 28 квітня 2022 року у справі №420/9196/20, від 01 лютого 2024 року у справі № 280/3770/22.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, спірні правовідносини у даній справі виникли 15 червня 2022 року, однак даний позов до суду подано засобами через підсистему «Електронний суд» 11 листопада 2024 року, отже, з порушенням місячного строку звернення до суду.

Зі змісту клопотання про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду виключно введенням в Україні воєнного стану.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо введення на території України воєнного стану суддя зазначає, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє й по теперішній час.

Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви та вважатися безумовною причиною для поновлення цих стоків.

Саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.

Крім того, як вбачається із заяви позивача, в лютому 2024 року змінено юридичну адресу Донецького державного університету внутрішніх справ на підконтрольній території України, а саме: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 1.

Разом із цим, позивачем на ім`я відповідача було сформовано листи від 22 грудня 2022 року вих.№5082 та від 26 грудня 2022 року вих.№5178, в яких фактичною адресою позивача зазначено: вул. Велика Перспективна, буд. 1, м. Кропивницький, 25015, щодо добровільного відшкодування вартості утримання ОСОБА_1 в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 7538 (сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 28 коп.

Тобто, факт того, що юридичну адресу Донецького державного університету внутрішніх справ було офіційно перереєстровано на підконтрольній території України лише в лютому 2024 року, не заважало позивачу в грудні 2022 року вчиняти активні дії з метою добровільного відшкодування відповідачем вартості його утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 7538 (сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 28 коп. Зазначене також підтверджує факт наявності у позивача в грудні 2022 року необхідних документів для належного розрахунку вартості утримання ОСОБА_1 в Донецькому державному університеті внутрішніх справ.

Проте, як встановлено суддею вище, із даним позовом позивач звернувся до суду засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» лише 11 листопада 2024 року, тобто, більше ніж через півтора року після того, як вже був переміщений у м. Кропивницький, та почав вчиняти активні дії з метою добровільного відшкодування відповідачем вартості його утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 7538 (сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 28 коп.

Суддя зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Зі змісту клопотання про поновлення строку не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Суддя не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зазначено, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що позивач повторно наводить обставини поважності пропуску строку звернення до суду, водночас, знову не надає докази, що їх підтверджують.

Також, позивач жодним чином не спростовує, факт того, що звернувся до суду із цим позовом більше ніж через півтора року після того, як вже був переміщений у м. Кропивницький, та почав вчиняти активні дії з метою добровільного відшкодування відповідачем вартості його утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ.

Відтак, матеріали позовної заяви не містять доказів, що позивач звернувся до суду у межах місячного строку звернення до суду після того, як дізнався про порушення своїх прав.

Разом із цим, надане позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду не містить обґрунтованих підстав та доказів для поновлення позивачу такого строку. Відтак, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не підлягає задоволенню.

Отже, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з резолютивною частиною ухвали суду від 13 листопада 2024 року позивач був попереджений судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявникові.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (частини п`ята-шоста статті 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З огляду на те, що у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунуто, така позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ухвалив:

1. В задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з цим позовом відмовити.

2. Позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат повернути позивачу.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку визначеному статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

5. Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.С. Молочна