Справа № 380/8400/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/8400/24 пров. № А/857/16403/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів - Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 380/8400/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя у І інстанції Коморний О.І.,

час ухвалення рішення 28 травня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 28 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами :

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування до ОСОБА_1 обмеження підвищення до пенсії, визначеного постановами Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» і від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», граничним розміром - 1500 грн., та обмеження пенсійної виплати з 01.03.2024 максимальним розміром.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2023 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1500 грн. з урахуванням раніше виплачених сум.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.03.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 0,0796 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, максимальним (граничним) розміром 1500 грн. з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплату ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 01.04.2024 здійснювати з урахуванням суми підвищення (індексації), нарахованого на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження його величини максимальним розміром.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок та виплату пенсії на виконання судового рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області з обмеженням максимального розміру.

Вважає, що така протиправна бездіяльність відповідача порушує права позивача, а тому він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 380/8400/24 позов задоволено повністю.; Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням максимального розміру та з обмеженням максимального розміру індексації пенсії.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.03.2023 з урахуванням індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсій та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», без обмеження максимальним (граничним) розміром 1500 грн., з врахуванням виплачених сум.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.03.2024 з урахуванням індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження максимальним (граничним) розміром 1500 грн., з врахуванням виплачених сум.; Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 01.04.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно досліджені та не з`ясовані всі обставини справи, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на положення п.10 постанови КМУ №168, та п.3 постанови КМУ №185, якими передбачено обмеження розміру індексації граничною (максимальною) сумою 1500 грн. Зазначає, що вимоги Уряду щодо застосування положень про обмеження розміру індексації спрямовані на досягнення балансу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав особистості. Такі вимоги не суперечать висновку щодо неприпустимості обмеження загального розміру пенсії, так як стосуються лише суми підвищення, що проводиться на підставі спеціальних постанов КМУ. При цьому, вважає, що посилання на Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 (далі - Рішення КСУ № 7-рп/2016) є безпідставним, оскільки таке стосується конституційності положень, зокрема ч.7 ст.43 Закону України №2262.

Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії позивача без обмеження максимальним розміром апелянт зазначає, що виходячи із мотивувальної та резолютивної частин рішення №7-р, а також враховуючи норму ч.1 ст.2 Закону України №2262, виплаті без обмеження максимальним розміром підлягають лише пенсії, призначені з 12.04.2023 особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон-2262).

Відповідач 01.03.2023 здійснив нарахування позивачу пенсії в сумі 31026,74 грн., з урахуванням індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24 лютого 2023 у сумі 1500 грн, з врахуванням максимального розміру пенсії в сумі 27583,94 грн.

Головним управлінням на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №380/19858/23 проведено перерахунок пенсії з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118, з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168, з урахуванням індексації згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 з 80 % сум грошового забезпечення. Підсумок пенсії з надбавками з 01.04.2024 становить 34785,04 грн.

Відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача 01.04.2024 з врахуванням індексації грошового забезпечення відповідно до Постанови №185 в сумі 1500 грн., та Постанови 168 в сумі 1500 грн. підсумок пенсії з надбавками 34785,04 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії 27583,94 грн.

Листом відповідача від 28.03.2024 позивача повідомлено наступне: «Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 „Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (далі - Постанова № 168) визначено, що з 01 березня 2023 року розміри пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262 підвищуються на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Пунктом 10 Постанови № 168 визначено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови не може перевищувати 1500,00 грн.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.10.2023 у справі №380/19026/23, розмір Вашої пенсії з 01.01.2024 становив 27583,94 грн., в тому числі індексація відповідно до Постанови №168 - 1500,00 грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" (далі - Постанова №185) визначено, що з 01 березня 2024 р. розміри пенсій, призначених відповідно до Закону №2262 підвищуються на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом. Крім того повідомляємо, п. 3 Постанови №185 визначено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, не може перевищувати 1500,00 грн. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 у справі №380/19858/23, розмір Вашої пенсії з 01.04.2024 становить 27583,94 грн., в тому числі індексація відповідно до Постанови №185 - 1500,00 грн. Отже, підстави для проведення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням індексації пенсії без обмеження її відповідно до Постанови №168 та Постанови №185 - 1500,00 грн. та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, визначеним ст. 43 Закону №2262, відсутні.»

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців, однак суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI, що на сьогодні також визнана неконституційною.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та Постанови № 185 від 23.02.2024 прямо суперечить положенням Законів України №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та Конституції України, в тому числі й тому, що порушує право позивача на належний, гарантований державою, рівень пенсійного забезпечення, та як наслідок, призводить до додаткового обмеження максимального розміру його пенсії.

Як наслідок, враховуючи висновки Верховного Суду щодо заборони обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким вона призначена відповідно до Закону №2262-XII, викладені, зокрема у постановах від 09.02.2021 у справі №640/2500/18, від 10.09.2021 у справі №300/633/19, від 24.09.2021 у справі №370/2610/17, від 06.11.2018 року у справі №522/3093/17, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (п.56), суд першої інстанції прийшов до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині обмеження відповідних виплат є протиправними внаслідок прямого та умисного порушення Законів України, оскільки вчинені всупереч приписам ч.2 ст.19 Конституції України та таким чином обмеження індексації та максимального розміру пенсії, призначеної згідно із Законом України №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч.5 ст.17 Конституції України.

Колегія суддів частково погоджується з обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ця норма є об`єктивним продовженням задекларованого в статті 1 Конституції України її статусу як соціальної та правової держави.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

Спеціальні умови, норми і порядок пенсійного забезпечення за особливостями спеціального статусу громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, Державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, визначені цим Законом, який має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Судом встановлено, що підставою для звернення до суду із позовом у цій справі стала незгода позивача із розміром пенсії, яка нарахована йому за наслідками здійсненого перерахунку, а також з розміром індексації, який обмежений на підставі Постанови КМУ №168 та Постанови КМУ №185.

Листом відповідача від 28.03.2024 позивача повідомлено, зокрема про те, що підстави для проведення перерахунку та виплати пенсії, з урахуванням індексації пенсії без обмеження її відповідно до Постанови №168 та Постанови №185 - 1500,00 грн. та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, визначеним ст. 43 Закону №2262, відсутні.

Суд першої інстанцій не погодився з такими твердженнями відповідача і, задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо обмеження розміру виплати пенсії позивача максимальним розміром, наголосивши на тому, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII з урахуванням рішення КСУ від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016.

Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та Постанови № 185 від 23.02.2024 прямо суперечить положенням Законів України №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та Конституції України, в тому числі й тому, що порушує право позивача на належний, гарантований державою, рівень пенсійного забезпечення, та як наслідок, призводить до додаткового обмеження максимального розміру його пенсії.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач, серед іншого, зазначає, що виходячи із мотивувальної та резолютивної частин рішення №7-р, а також враховуючи норму ч.1 ст.2 Закону України №2262, виплаті без обмеження максимальним розміром підлягають лише пенсії, призначені з 12.04.2023 особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, тому, за твердженням відповідача, суд першої інстанцій неправильно застосував положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про необхідність виплати позивачу перерахованої пенсії без обмеження максимальним розміром.

Оцінюючи зазначені доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, які викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням КСУ від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20 грудня 2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень Рішення КСУ № 7-рп/2016, у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Вказаним висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17.

При цьому, суд вказує, що положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

КСУ у Рішенні №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення КСУ № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення КСУ № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25 липня 2022 року у справі № 580/3451/21, від 17 березня 2023 року у справі № 340/3144/21, від 25 травня 2023 року у справі №640/10017/19, від 29 червня 2023 року у справі №580/6094/21, від 22 листопада 2023 року у справі №320/1658/21, від 14 грудня 2023 року у справі №640/15298/20, від 23 січня 2024 року у справі №160/17347/22 та від 18 липня 2024 року у справі №300/2531/21.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо протиправності дій відповідача, які полягають у обмеженні пенсії позивача максимальним розміром.

З огляду на це, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанцій положень частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду зазначеного судового рішення.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та Постанови № 185 від 23.02.2024 прямо суперечить положенням Законів України №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та Конституції України, в тому числі й тому, що порушує право позивача на належний, гарантований державою, рівень пенсійного забезпечення, та як наслідок, призводить до додаткового обмеження максимального розміру його пенсії.

Розглядаючи спір в цій частині, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 3 розділу Прикінцевих перехідних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX (далі - Закон № 2710-IX) на 2023 рік зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Пунктом 8 розділу Прикінцевих положень Закону № 2710-IX установлено, що у 2023 році, зокрема, частина друга статті 42 Закону № 1058-IV та стаття 64 Закону № 2262-ХІІ застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що вказані вище положення Закону №2710-IX є чинними та неконституційними не визнавалися.

Таким чином, Законом №2710-IX делеговано Кабінету Міністрів України повноваження встановлювати порядок та умови індексації пенсійного забезпечення у 2023 році. При цьому словосполучення «у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України» прямо вказує на наявність повноважень Уряду встановлювати як показники збільшення розміру пенсій внаслідок індексації, так і обмеження розміру такої індексації.

Так, з метою реалізації пункту 8 розділу Прикінцевих положень Закону № 2710-IX Урядом 24 лютого 2023 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої установлено, що з 1 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.

Пунктом 2 постанови КМУ №168 установлено, що з 1 березня 2023 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до пункту 2 постанови № 118 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2022 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 10 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

У свою чергу, пунктом 10 Постанови КМУ №168 встановлено, що:

у разі коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1- 7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії;

розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1- 7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.

Із огляду на зазначене, положеннями абзацу 2 пункту 10 Постанови КМУ №168 визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що внаслідок здійснення перерахунку на виконання пунктів 1- 7 цієї постанови з 1 березня 2023 року пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням підвищення її розміру на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 не може бути більшою ніж 1500 грн.

Аналогічно і пунктом 3 Постанови КМУ №185 визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що з 1 березня 2024 р. розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктом 1 та підпунктами 1-7 пункту 2 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.

При цьому також зазначено що коефіцієнт збільшення застосовується до розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством.

Верховний Суд у постановах від 07 червня 2024 року у справі № 420/25804/23, від 25 червня 2024 року у справі № 420/24063/23, від 26 червня 2024 року у справі № 580/9314/23, від 02 липня 2024 року у справі № 620/12774/23, від 31 липня 2024 року у справі № 380/27728/23, від 12 вересня 2024 року у справі № 380/25970/23 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 440/3462/24 сформулював висновок щодо застосування положень абзацу 2 пункту 10 постанови КМУ №168, вказавши, що зазначеними положеннями визначено граничний розмір індексації пенсії, а саме встановлено, що реалізація КМУ покладених на нього повноважень в частині обмеження верхньої межі індексації спрямовано на утримання зростання нерівності між розмірами пенсійних виплат різних категорій пенсіонерів з метою збалансування наявного фінансового ресурсу держави та досягнення справедливого балансу між захистом інтересів якомога більшої кількості громадян, особливо тих, чиї пенсії є дуже низькими. Вказана стратегія Уряду передусім сприяє забезпеченню соціальної справедливості та економічної стабільності в умовах воєнного стану, коли держава в першу чергу зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси, у тому числі фінансові, саме для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії рф.

Таким чином відповідач, застосувавши обмеження у відповідний період максимального розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №380/27728/23, від 22.08.2024 у справі № 420/33233/23, від 10.09.2024 у справі №420/35756/23, від 29.11.2024 у справі №380/24058/23.

Крім цього апеляційний суд звертає увагу, що 04 вересня 2024 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову у справі № 320/8511/23, якою рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року, в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та нечинним абзацу 2 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» щодо визначення розміру збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, який не може перевищувати 1500 гривень, скасував та прийняв постанову, якою відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що нарахування позивачу індексації пенсії з 01.03.2023 згідно з постановою Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 та з 01.03.2024 згідно з постановою Кабінету Міністрів України №185 в обмеженому розмірі в сумі 1500 грн. проведено відповідачем у межах чинного законодавства, а тому помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних в частині визнання таких дій відповідача протиправними та покладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обов`язку провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням індексації пенсії без обмеження такої максимальним (граничним) розміром 1500 грн.

За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення цих позовних вимог допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а в решті судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду у відповідній частині. В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 229, 286, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 380/8400/24 в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з обмеженням максимального розміру індексації пенсії, покладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обов`язку провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.03.2023 з урахуванням індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсій та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», без обмеження максимальним (граничним) розміром 1500 грн., з врахуванням виплачених сум та обов`язку провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.03.2024 з урахуванням індексації пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024р. №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», без обмеження максимальним (граничним) розміром 1500 грн., з врахуванням виплачених сум скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі № 380/8400/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк