Справа № 420/14123/24
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/14123/24
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Дата і місце ухвалення 18.09.2024 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Градовського Ю.М.

судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна міграційна служба України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна міграційна служба України, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 08.09.2020 р. про скасування рішення про набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України;

- скасувати довідку №284666 від 28.04.2023 р. ГУ ДМС України в Одеській області про припинення громадянства України відповідно до статті 21 Закону України «Про громадянства України»;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрацію громадянства з 23.03.2004 року, згідно рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області в особі Малиновського РВ у м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.09.2020 року вх.А5-177323-ф/л і прийняти відповідне рішення відповідно до вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 №302.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08.09.2020 р. про скасування рішення про набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрацію громадянства з 23.03.2004 року, згідно рішення ВГІРФО УМВС України в Одеській області.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Малиновського РВ у м. Одесі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 01.09.2020 року вх.А5-177323-ф/л і прийняти відповідне рішення відповідно до вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 №302.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що в результаті перевірки особової справи громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_2 ГУ ДМС було встановлено, що в матеріалах особової справи відсутні визначені Законом України «Про громадянство України» підстави для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, а рішення про набуття позивачем громадянства України є незаконним. Апелянт зазначає, що на підтвердження факту постійного проживання батька позивача на території України станом на 24.08.1991 було надано рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2- 3983/2003, що набрало законної сили 07.09.2003, водночас як вбачається з відповіді Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2011, під № 2-3983/2003 було зареєстровано цивільну справу про визнання угоди дійсною між іншими особами, а отже надане для оформлення громадянства рішення Малиновського районного суду м. Одеси про встановлення факту постійного проживання на території України є фальшивим документом.

Позивачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.03.2004 року батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до ВГІРФО УМВС України в Одеській області із заявою, стосовно себе та свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство».

Підставою для звернення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ВГІРФО УМВС України в Одеській області стало рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі №2-3983/2003, що набрало законної сили 07.09.2003 року, яким було встановлено юридичний факт постійного проживання на законних підставах ОСОБА_2 на території України з лютого 1990 року (включаючи 1991 рік) по теперішній час.

При проходженні процедури набуття громадянства України ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подав зобов`язання про припинення громадянства Азербайджану, а також зобов`язання про припинення громадянства Азербайджану для дитини.

В подальшому, 23.03.2004 року, батько позивача ОСОБА_2 подав декларацію про відмову від іноземного громадянства разом з дитиною ОСОБА_1 , а саме від громадянства Азербайджану, у зв`язку з тим, що існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення громадянства Азербайджану.

23.03.2004 року батько позивача та позивач набули громадянство України відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», на підставі постійного проживання заявника на території України до 24.08.1991 року.

19.03.2008 року позивач документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області.

На підставі вищевикладених обставин, судом встановлено, що ОСОБА_1 набув громадянство України у віці 12 років, тобто, будучи неповнолітньою дитиною.

Також, судом встановлено, що позивач втратив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Біляївським РВ ГУМВС України в Одеській області 19.03.2008 року, з чим він звернувся 05.09.2011 року до СГІРФО Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області, про що позивачу була видана довідка Вих.№48/56 від 18.01.2012 року.

01.09.2020 року позивач звернувся до Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з заявою Вх.№А5-177323-ф/л про оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у зв`язку з втратою паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки).

08.09.2020 року головним спеціалістом відділу з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Одеській області Оленою Рудик було підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав подання фальшивих документів.

08.09.2020 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про скасування рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 11.05.2018 року про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що були надані фальшиві документи.

Матеріали справи містять довідку начальника ГУ ДМС України в Одеській області про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який набув громадянство України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» шляхом обману, унаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, а саме: фальшиве рішення Малиновського районного суду м. Одеси за №2-3983/2003 від 06.08.2003 року.

31.03.2023 року позивач звернувся до Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області з заявами про надання інформації та копій документів щодо підстав та причин прийняття рішення від 08.09.2020 року про скасування рішення про набуття ним громадянства України за територіальним походженням, так як у ЦНАПі дізнався про наявність такого рішення.

Листом від 03.04.2023 року Малиновське РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивача про неможливість надати відповідь та рекомендувало звернутися до ГУ ДМС України в Одеській області.

Листом №5100.4.5-4263/51.1-23 від 14.04.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області надало відповідь на заяву позивача, яким повідомлено про скасування 08.09.2020 року рішення про набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що були виявлені підроблені документи. За інформацією Малиновського районного суду м. Одеси, рішення суду, яке слугувало підставою набуття громадянства України батьком позивача та позивачем не приймалося. Під №2-3983/03 зареєстровані громадянські справи інших осіб.

28.04.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області видано позивачу довідку №284666 про припинення громадянства України, в якій вказано про те, що згідно рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 08.09.2020 року оформлено припинення громадянства України відповідно до пункту __ частини __ статті 21 Закону України «Про громадянство України». Вказану довідку позивач отримав 17.05.2023 року, що вбачається з відповідного запису на примірнику довідки.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 08.09.2020 року про скасування рішення про набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України, а тому таке підлягає скасуванню.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначені Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III).

Згідно з абзацом 2 статті 1 Закону №2235-III громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

За правилами статті 17 Закону №2235-III громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 21 Закону №2235-III (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Аналіз викладених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх і належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, чи невиконання узятого зобов`язання.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №820/1293/16, від 24 квітня 2019 року у справі №2040/5642/18, від 19 грудня 2019 року у справі №815/3575/15, від 28 лютого 2020 року у справі №520/4398/19, від 21 серпня 2020 року у справі №520/2915/19, від 15 грудня 2020 року у справі №640/3004/19, від 27 січня 2021 року у справі №826/15657/16.

Обставини набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання фальшивих документів, повинні бути підтверджені відповідними документами. Крім того, встановленню підлягають також факти, підтверджуючі провину або злочинний намір, подачу завідомо хибних відомостей, обман заявника при отриманні ним паспорта громадянина України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 820/1293/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 2040/5642/18 та від 19 грудня 2019 року у справі № 815/3575/15.

Колегія суддів враховує, що позивач набув громадянство України у віці 12 років, тобто, будучи неповнолітньою дитиною, що ставить під сумнів надання ним особисто фальшивих або підроблених документів, а також його злочинний намір.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем не надано належних доказів у розумінні КАС України на підтвердження факту подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, таких як вирок суду за статтею 358 Кримінального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що лист Малиновського районного суду м. Одеси від 29.09.2011, на підставі якого винесено оскаржуване рішення, не є належним та достовірним доказом, оскільки беззаперечно не підтверджує факт підроблення документів чи надання неправдивих відомостей позивачем, що надало йому право набути громадянство України.

Отже, оскільки факт підробки рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2- 3983/2003, що набрало законної сили 07.09.2003, не встановлено належними органами, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач скасував своє рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем за відсутності правових підстав.

Аналогічне правозастосування викладене у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №826/15115/17.

Суд враховує, що станом на момент набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням чинним законодавством України встановлення наявності підстав для набуття громадянства було покладено на територіальні органи МВС України.

На момент звернення батька позивача з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням ним та неповнолітнім позивачем всі необхідні документи, додані до заяви були перевірені та жодних недоліків у поданих документах та недостовірних відомостей в них уповноваженим органом встановлено не було, зокрема доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Крім того, вирішуючи спір, суд враховує, що скасування рішення про набуття позивачем громадянства України, яке він набув більше двадцяти років назад, має наслідком повну зміну способу життя позивача та його родини, що не було враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення та видачі довідки.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріпляє у собі право на повагу до приватного і сімейного життя. Так, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні по справі «Ахмедов проти Азербайджану» від 30.01.2020 ЄСПЛ вказав, що поняття «приватне життя» в сенсі статті 8 Конвенції є широким поняттям, яке охоплює різні аспекти фізичної та соціальної ідентичності (див. Дженовезе проти Мальти, § 30, 11 жовтня 2011 року та Рамадан Ст. Мальта , § 62, 21 червня 2016 року). Хоча право на громадянство як таке не гарантується Конвенцією або протоколами до неї, не можна виключати, що свавільне позбавлення громадянства при певних обставинах є порушенням статті 8 Конвенції, оскільки наслідки такої відмови мають вплив на приватне життя окремих осіб (див. Карасьов проти Фінляндії, 31414/96, ЄСПЛ 1999-II; в Дженовезе, згадане вище, § 30; і K2 проти Сполученого Королівства, 42387/13, § 49, 7 лютого 2017 року).

Суд також визнав, що ці ж принципи повинні застосовуватися до позбавлення уже отриманого громадянства, так як це може призвести до аналогічного, якщо не більшого - втручання у право особи на повагу до сімейного та приватного життя (див. Рамадан, згадане вище, § 85; К2, згадане вище, § 49; і Алпеева і Джалагония проти Росії,№. 7549/09 і 33330/11, § 108, 12 червня 2018 року).

Хоча заявником не зазначено, що вищезазначеним рішенням внутрішніх органів, зробили його особою без громадянства, стає ясно, що рішення на цей рахунок спричинили за собою значні негативні наслідки для здійснення прав заявником у його повсякденному житті. Це рішення також створює невизначеність у відношенні правового статусу перебування заявника в Азербайджані, напряму пливає на його соціальну ідентичність. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова була втручанням у право заявника на повагу до приватного життя відповідно до статті 8 (див. Алпеева і Джалагония, згадане вище, § 115).

Крім того, апеляційний суд враховує, що Україна 23 червня 2013 року приєдналась до Конвенції про скорочення безгромадянства, вчиненої 30 серпня 1961 року у м. Нью-Йорк, яка набрала чинності для України.

Згідно з частиною першою статті 5 цієї Конвенції якщо законодавство Договірної Держави передбачає втрату громадянства внаслідок будь-яких змін в особистому статусі відповідної особи, таких як вступ у шлюб, припинення шлюбу, узаконення, визнання або усиновлення, така втрата повинна обумовлюватися володінням іншим громадянством або набуттям іншого громадянства.

За винятком обставин, згаданих у цій статті, жодна особа не втрачає громадянства Договірної Держави, якщо така втрата зробила б цю особу апатридом, хоча така втрата і не є прямо забороненою жодною іншою постановою цієї Конвенції (частина шоста статті 7 Конвенції про скорочення безгромадянства).

Договірна Держава не позбавляє особу її громадянства, якщо таке позбавлення зробило б цю особу апатридом (частина перша статті 8 Конвенції про скорочення безгромадянства).

Отже, наведені норми Конвенції про скорочення безгромадянства не заперечують права Договірної Держави визнати особу такою, що втратила громадянство цієї держави, за певних визначених законодавством підстав, однак визнають неприпустимим позбавлення особи громадянства Договірної Держави, якщо така втрата зробить цю особу апатридом (особою без громадянства).

Тобто право особи залишатися громадянином Договірної Держави не може бути порушено необґрунтованим припущенням щодо наявності підстав для втрати громадянства, відповідна Договірна Держава повинна пересвідчитися у тому, що внаслідок втрати громадянства цієї держави особа не стане апатридом.

Водночас, як встановлено судом, 23.03.2004 року, батько позивача ОСОБА_2 подав декларацію про відмову від іноземного громадянства разом з дитиною ОСОБА_1 , а саме від громадянства Азербайджану.

Таким чином, застосовуючи принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність порушення статті 8 Конвенції стосовно позивача, оскільки спірне рішення має вплив на приватне життя позивача та його родини.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.12.2024 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька