Справа № 400/3212/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/3212/24

Перша інстанція: суддя Величко А.В.,

повний текст судового рішення

складено 30.07.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Військова частина НОМЕР_1 (далі ВЧ) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути з відповідача на користь ВЧ безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 126375 грн. 41 коп. під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира ВЧ (по стройовій частині) від 05.05.2023 року №128 старший солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків ВЧ та на всі види забезпечення та призначений старшим навідником 2 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 4 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону ВЧ.

Згідно із наказом командира ВЧ (по стройовій частині) від 07.09.2023 року №257 старший солдат ОСОБА_1 06.09.2023 року отримав поранення під час виконання бойового завдання.

Згідно із наказом командира ВЧ (по стройовій частині) від 11.09.2023 року №263 старший солдат ОСОБА_1 , враховуючи підпункт 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, зарахований в розпорядження командира ВЧ у зв`язку із довготривалим лікуванням.

У відповідності до наказу командира ВЧ (по стройовій частині) від 26.09.2023 року №278 старший солдат ОСОБА_1 , 25.09.2023 року прибув з лікування у КНП «Черкаська обласна лікарня».

В подальшому, відповідач перебував у відпустках за станом здоров`я.

Згідно із наказом командира ВЧ (по стройовій частині) від 07.12.2023 року №352 старший солдат ОСОБА_1 вважається таким, що 30.11.2023 року був госпіталізований до КНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування».

Відповідно до наказу командира ВЧ (по стройовій частині) від 06.01.2024 року №7 старший солдат ОСОБА_1 станом на 06.01.2024 року не прибув до ВЧ після закінчення лікування в КНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування», на якому перебував з 30.11.2023 року по 14.12.2023 року.

Наказом командира ВЧ (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.01.2024 року №62 було призначено службове розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу старшого солдата ОСОБА_1 ..

В ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , який закінчив лікування в КНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» 14.12.2023 року, до ВЧ не прибув та по день звернення до суду знаходиться поза межами військової частини без законних підстав, тобто вчинив самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби.

Також, в ході проведення службового розслідування встановлено, що в період з 13.09.2023 року по 17.09.2023 року, з 25.11.2023 року по 29.11.2023 року відповідачу неправомірно виплачено грошове забезпечення.

Відповідно до довідки переплати грошового забезпечення від 26.01.2024 року №1529 спірна сума 126375,41 грн нарахована за період: вересень 2023 року - 31211,59 грн; листопад 2023 року - 19211,59 грн; грудень 2023 року - 56674,62 грн; січень 2024 року - 0,00 грн.

Позивач, вважаючи, що відповідачем безпідставно набуто грошові кошти, звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив з того, що з 14.12.2023 року позивач мав прибути до ВЧ для продовження проходження військової служби, проте не прибув, а відповідно і не мав права на отримання грошового забезпечення з 14.12.2023 року в силу положень пункту 15 Порядку №260.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно пункту 9 Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до пункту 12 Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Отже, у період перебування військовослужбовця на лікуванні за ним зберігається виплата грошового забезпечення.

Натомість, згідно пункту 15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки переплати грошового забезпечення від 26.01.2024 року №1529, спірна, на думку позивача, сума складає 126375,41 грн, яка нарахована: з 13.09.2023 по 17.09.2023 - 31211,59 грн; з 25.11.2023 по 29.11.2023 - 19211,59 грн; грудень 2023 року (з 15.12.2023 по 31.12.23) - 56674,62 грн; Січень 2024 року - 0,00 грн.

Судом встановлено, що відповідно до виписки №20796 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач у період з 12.09.2023 по 18.09.2023 перебував на стаціонарному лікуванні (вказана довідка ВЛК долучалася самим позивачем до позовної заяви).

Відповідно до довідки №3625 військово-лікарської комісії від 26.10.2023 №3673 ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.

Також, як вбачається направлення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2023 року №10226, ОСОБА_1 надано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби.

Вказане направлення адресовано командиру Військової частини НОМЕР_3 .

Тобто, у період з 26.11.2023 по 28.11.2023 відповідач переміщувався до лікувального закладу.

Колегія суддів наголошує, що згідно норм чинного законодавства у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

29.11.2023 року ОСОБА_1 перебував на обстеженні у лікаря-травматолога, що підтверджується випискою з медичної карти.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №973 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 30.11.2023 по 14.12.2023.

З наведеного вбачається, що у періоди з 13.09.2023 року по 17.09.2023 року, з 25.11.2023 року по 29.11.2023 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також проходив медичне обстеження, тобто за вказані періоди нараховані відповідачу кошти не можуть вважатись безпідставно набутими, як помилково зазначив суд 1-ї інстанції.

Окрім того, згідно вищевказаної довідки у грудні 2023 року відповідачу нарахували допомогу на вирішення соціально-побутових питань у розмірі 26078,03 грн; грошову винагороду на оздоровлення у розмірі 26078,03 грн.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.6 Окремого рішення від 16.01.2024 року №183уд матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань вирішено виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;

поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця, пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, він набув право на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Тобто, лише факт виплати допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової винагороди на оздоровлення після 15.12.2023 року не позбавляє набутого права на вказані одноразові види грошової допомоги за 2023 рік.

З матеріалів справи судом встановлено, що після проходження лікування, позивач мав прибути до ВЧ для продовження проходження військової служби, проте не прибув, а відповідно не мав права на отримання грошового забезпечення з 15.12.2023 року в силу положень пункту 15 Порядку №260.

Таким чином, оскільки після встановлення факту самовільного залишення частини (15.12.2023 року) позивач отримав грошове забезпечення за період з 15.12.2023 року по 31.12.2023 року в сумі 4518,56 грн, а саме: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, то такі кошти, на переконання колегії суддів, підлягають стягненню, як безпідставно набуті.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права в частині, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , р/р НОМЕР_6 ) грошові кошти в сумі 4518 гривень 56 копійок, безпідставно набуті ним під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук