Справа № 160/32434/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 грудня 2024 року Справа 160/32434/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду за допомогою підсистеми "Електронний суд" надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання Наказу №91-РС від 06.04.2023 року (по особовому складу) командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині незвільнення ОСОБА_1 з військової служби.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ (по стройовій частині) про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі наказу (по особовому складу) № 91-РС від 06.04.2023 року про звільнення з військової служби у запас за підпунктом «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» прийнятого командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

- визнати протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про визнання ОСОБА_1 з 28.03.2023 року таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключення з котлового забезпечення, грошового та речового забезпечення військової частини за №194 від 28.03.2023 року та зобов`язати його скасувати.

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити до вислуги років період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 28.03.20023 року по дату винесення судового рішення по даній справі.

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 виплати щомісячного основного окладу, щомісячної надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65 відсотків до посадового окладу, оклад за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 28.03.2023 року до дати винесення судового рішення по даній справі, щомісячну премію у розмірі 513 відсотків з 28.03.2023 року до дати винесення судового рішення по даній справі враховуючи раніше виплачені суми.

- визнати протиправною бездіяльністю та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустку зокрема за минулі роки (2022, 2023), а також одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 4% місячного грошового забезпечення з урахуванням змін до абзацу 4 пункту 2 наказу від 05.10.2023 № 314, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, невиплачену щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 відсотків до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 28.03.2023 року по день винесення судового рішення по даній справі, надбавку за вислугу років за період з 28.03.2023 року по день винесення судового рішення по даній справі, щомісячну премію у розмірі 513 відсотків починаючи з 28.03.2023 року по день винесення судового рішення по даній справі з урахуванням фактично виплачених сум та включити період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 28.03.2023 року до день винесення судового рішення по даній справі до вислуги років.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій) №224 від 07.04.2023 року про увільнення від займаної посади та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 позивача, утримуючи у списках особового складу військової частини з 07.04.2023 року до теперішнього часу.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про визнання позивача ( ОСОБА_1 ) з 28.03.2023 року таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключення з котлового забезпечення, грошового та речового забезпечення військової частини за №194 від 28.03.2023 року.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити особову справу позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ст. ст. 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

І. Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

У контексті наведеного суд наголошує, що позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги.

Зміст позовних вимог впливає на з`ясування наявності підстав або перешкод для відкриття провадження у справі.

В рамках адміністративного судочинства: бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

У прохальній частині позовної заяви, у пункті 6, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 включити до вислуги років період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 28.03.20023 року по дату винесення судового рішення по даній справі.

Проте, позивачем не конкретизовано, в чому саме виражено бездіяльність відповідача в даному випадку.

У пункті 7 та 8 прохальної частини позовної заяви, також позивачем повністю не зазначено в чому виражена бездіяльність відповідача.

У пункті 5 прохальної частини позивач просить суд визнати протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо не скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про визнання ОСОБА_1 з 28.03.2023 року таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключення з котлового забезпечення, грошового та речового забезпечення військової частини за №194 від 28.03.2023 року та зобов`язати його скасувати.

У пункті 10 прохальної частини позивач просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про визнання позивача ( ОСОБА_1 ) з 28.03.2023 року таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключення з котлового забезпечення, грошового та речового забезпечення військової частини за №194 від 28.03.2023 року.

Проте вимога позивача про зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про визнання позивача ( ОСОБА_1 ) з 28.03.2023 року таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключення з котлового забезпечення, грошового та речового забезпечення військової частини за №194 від 28.03.2023 року, викладена у пункті 5 прохальної частини, що свідчить про повторення позовної вимоги.

Таким чином, позивачу необхідно надати уточнену позовну заяву із приведенням її прохальної частини, а саме позовних вимог щодо предмету спору, з урахуванням ст.ст.5, 160 КАС України.

ІІ. Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В прохальній частині позовної заяви представником позивача заявлено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою.

Так, в позовній заяві щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду представником позивача зазначено, що на військову частину НОМЕР_1 неодноразово були звернення безпосередньо військовослужбовцем про відновлення порушених прав та законних інтересів, але відповіді не отримано. Звернення не реєструються належним чином та не розглядаються. До Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та безпосередньо на військову частину було направлено також скаргу на протиправну бездіяльність. Остання скарга була направлена 27.03.2024 року через електронну пошту. 03 квітня 2024 року листом Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону було повідомлено що скарга відповідно до ч.3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» було направлено за належністю із вимогою проведення перевірки питань викладених у скарзі із зобов`язанням повідомити про результати розгляду заявника. В телефонному режимі зі стройовою частиною уповноважені представники військової частини періодично повідомляли позивача про те що він і досі перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , для швидшого вирішення питання просили вислати постанову про закриття кримінального провадження через інтернет зв`язок, шляхом надсилання фото копій. На вимогу стройової частини військовослужбовець виконував усі накази, але відповіді щодо розгляду рапорту так і не отримав. В листопаді місяці 2024 року в усній формі позивача було повідомлено про те, що вирішити дане питання про звільнення зі служби, скасування наказу про визнання таким що самовільно залишив частину, скасування наказу щодо увільнення від займаних посад та виключення з усіх видів грошового, котлового та речового забезпечення, направлення особової справи до ТЦК за місцем його обліку та повного розрахунку при звільненні можливо лише в судовому порядку. Також просить суд, врахувати те, що з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, строк дії якого продовжено до 08 лютого 2025 року.

Досліджуючи поважність вказаних причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, суд зазначає наступне.

За змістом приписів п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. При цьому, як зазначалося вище, згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Суд зауважує, що правовий порядок в державі будується, зокрема, на принципі законності, який забезпечує юридичну визначеність в державі. Це означає, що кожна особа має підпорядковуватися закону та забезпечувати неухильне його виконання.

Суд наголошує, що право звернення до суду не є безумовним, а підпорядковується визначеним процесуальним законом строкам, коли особа може реалізувати таке право.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відтак, при вирішенні питання щодо поновлення пропуску строку звернення до суду, має враховуватися добросовісність поведінки особи, яка, як учасник суспільних правовідносин, має відповідально, без зловживання наданим законом правом, ставитися до його реалізації, адже звернення до суду з позовом після спливу визначених законом строків створює ризик розбалансування системи соціального захисту.

Так, судом встановлено, що у січні 2024 року позивачу стало відомо, що Територіальним управлінням Державного бюро рослідувань у місті Краматорську було винесено постанову про закриття кримінального провадження в частині вчинення кримінального правопорушення від 05.01.2024р., згідно якої постановлено кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000409 від 14.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України в частині самовільного залишення військової служби військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з вісутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Як зазначено самим представником позивача у позовній заяві щодо поновлення строку звернення до суду, остання скарга на бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача зі служби була направлена 27.03.2024 року через електронну пошту. 03 квітня 2024 року листом Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону було повідомлено що скарга відповідно до ч.3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» було направлено за належністю із вимогою проведення перевірки питань викладених у скарзі із зобов`язанням повідомити про результати розгляду заявника.

Відтак суд зазначає, що принаймні з травня 2024 року позивачу фактично відомо про бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №194 від 28.03.2023, про відповідно невиконання наказу №91-РС від 06.04.2023 командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та не скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №224 від 07.04.2023 року про увільнення від займаної посади.

Проте позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 08.12.2024 року (вх.№ 92048/24 від 09.12.2024), тобто з пропуском встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України строку для звернення до суду.

Те, що в листопаді місяці 2024 року в усній формі позивача було повідомлено про те, що вирішити дане питання про звільнення зі служби, скасування наказу про визнання таким що самовільно залишив частину, скасування наказу щодо увільнення від займаних посад та виключення з усіх видів грошового, котлового та речового забезпечення, направлення особової справи до ТЦК за місцем його обліку та повного розрахунку при звільненні можливо лише в судовому порядку, не може бути взято до уваги судом як поважну причину пропуску строку звернення до суду, оскільки не підтверджено жодним доказом.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з позовом.

Європейський Суд з прав людини в ухвалі від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України") також вказав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З огляду на те, що заява про поновлення строку звернення до суду не містить обґрунтувань та належних доказів на підтвердження того, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із цим позовом, позивачем не доведено пропуск звернення до суду з поважних причин, тому така заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, суд у відповідності до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України вважає, що підстави, вказані у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не є поважними, відповідно, в задоволенні такої заяви належить відмовити.

З метою забезпечення доступу до правосуддя, суд вважає за необхідне надати позивачу можливість подати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із цим позовом із зазначенням інших обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем права щодо своєчасного звернення до суду із даним позовом, та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду викладені у позовній заяві.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали, а саме:

- надати належним чином оформлену заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію позивачем права щодо своєчасного звернення до суду із даним позовом, та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку;

- надати уточнену позовну заяву із приведенням її прохальної частини, а саме позовних вимог щодо предмету спору, з урахуванням ст.ст.5, 160 КАС України.

Роз`яснити, що відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Турлакова