Справа № 420/28727/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №88 від 09.08.2024 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно до ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на падчерку чоловіка та доньку позивача - ОСОБА_2 , 2006 р.н., починаючи з 28.07.2023 року, згідно до п.п.3 п.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 23.08.2013 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від попереднього шлюбу позивач маю доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку відповідно до рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.01.2011 року по справі №2-836/11 залишено їй на виховання. З моменту укладення шлюбу 23.08.2013 року, позивач, її чоловік та її донька від попереднього шлюбу проживали разом, вели спільне господарство, мали взаємні права й обов`язки. ОСОБА_3 рідних дітей не мав, але фактично став батьком для доньки позивача від попереднього шлюбу, виконував всі батьківські обов`язки щодо неї.

27.07.2023 року ОСОБА_3 , перебуваючи на робочому місці, загинув внаслідок ракетного обстрілу портової інфраструктури. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 31.10.2023 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою та відповідними документами для призначення пенсії у разі втрати годувальника згідно до п.5 ст. 36 Закону, падчерці її чоловіка, тобто доньці позивача - ОСОБА_2 , яку загиблий утримував та виховував, як рідну доньку впродовж 10 років. Дану заяву за екстериторіальним принципом було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, внаслідок чого було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №88 від 07.11.2023 року, яке у подальшому було оскаржено в судовому порядку.

На виконання рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуло заяву позивача, однак рішенням №88 від 09.08.2024 року знову було відмовлено в призначенні пенсії з-за тієї підстави, що оскільки винесено рішення про стягнення з біологічного батька, ОСОБА_5 , аліментів на утримання його доньки ОСОБА_2 , то на дитину не поширюється положення частини 5 статті 36 Закону №1058 і право для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за вітчима ОСОБА_3 у неї відсутнє.

Вважаючи, що оскаржуване рішення пенсійним органом прийнято з-за відсутності відповідних законодавчих підстав, позивач звернулась до суду задля його оскарження з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 18.09.2024 року у справі №420/28727/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч.5 ст.262 КАС України.

04.10.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що згідно з ч.5 ст. 36 Закону №1058-ІV пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними, якщо вони не одержували аліментів від батьків. Разом з тим, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 по справі №2-835/11 вирішено стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.12.2010 та до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Враховуючи те, що Комінтернівським районним судом Одеської області винесено рішення про стягнення з батька ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки позивача - ОСОБА_2 , то на дитину не поширюється положення ч.5 ст.36 Закону №1058-ІV, та права для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за вітчима ОСОБА_3 дитина не має. Отже, заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

07.10.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, заперечень на яку до суду не надходило.

Ухвалою суду від 08.10.2024 року провадження у справі №420/28727/24 було зупинено відповідно до п.6 ч.2 ст. 236 КАС України та у подальшому поновлено ухвалою суду від 28.10.2024 року.

На виконання ухвали суду від 08.10.2024 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надіслало до суду копію електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .

28.11.2024 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що пенсійним органом правомірно відмовлено позивачу у призначені пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону №1058-ІV, оскільки винесене рішення про стягнення з батька ОСОБА_5 аліментів на утримання її доньки - ОСОБА_2 , тому на дитину не поширюється положення частини 5 статті 36 Закону №1058-ІV і право для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за вітчима ОСОБА_3 відсутнє.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом за час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

27.08.2005 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що сторонами не заперечується.

Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.01.2011 року у справі №2-836/11р., шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , який було зареєстровано 27.08.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького управління юстиції Вінницької області, актовий запис за №1950, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці надано дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 ». Неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишена не виховання матері ОСОБА_8 .

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 року у справі №2-835/11р. було вирішено стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів доходів, але не менш як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.12.2010 року та до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження невиплати ОСОБА_5 аліментів ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до суду надані наступні матеріали:

- витяг з Єдиного реєстру боржників, згідно яких ОСОБА_5 є боржником в межах виконавчого провадження №55519691 за виконавчим листом, виданим Комінтернівським районним судом Одеської області, щодо стягнення аліментів;

- постанова від 12.05.2023 року про накладення штрафу на ОСОБА_5 в рамках виконавчого провадження №55519691 за заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік;

- довідка від 10.04.2017 року за №11152, видана Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про те, що не утримуються аліменти з ОСОБА_5 у період з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року згідно з виконавчого листа №2-835/11, виданого від 30.11.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області;

- довідка від 22.06.2017 року за №31622, видана Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про те, що не утримуються аліменти з ОСОБА_5 у період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року згідно з виконавчого листа №2-835/11, виданого від 30.11.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області;

- довідка від 23.02.2018 року за №5086, видана Приморським відділом державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про те, що не утримуються аліменти з ОСОБА_5 у період з 31.05.2017 року по 31.12.2017 року згідно з виконавчого листа №2-835/11, виданого від 30.11.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області;

- довідка від 01.07.2022 року за №22211, видана Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про те, що не утримуються аліменти з ОСОБА_5 у період з 01.01.2022 року по 30.06.2022 року згідно з виконавчого листа №2-835/11, виданого від 30.11.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області;

- довідка від 09.03.2023 року за №2782, видана Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про те, що не утримуються аліменти з ОСОБА_5 у період з 01.07.2022 року по 01.03.2023 року згідно з виконавчого листа №2-835/11, виданого від 30.11.2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області.

23.08.2013 року між ОСОБА_10 (прізвище після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_11 ) та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 .

За твердженням позивача, з моменту укладення шлюбу, вона, її чоловік - ОСОБА_3 та її донька під попереднього шлюбу ОСОБА_2 , проживали разом, вели спільне господарство, мали взаємні права й обов`язки. ОСОБА_3 рідних дітей не мав, але фактично став батьком для доньки позивача від попереднього шлюбу, виконував всі батьківські обов`язки щодо неї.

Відповідно до довідки ОСББ «Десанту 2830» від 30.10.2023 року, ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та фактично постійно проживали разом з чоловіком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який фактично постійно проживав за цією адресою: АДРЕСА_1 , разом із сім`єю по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , перебуваючи на робочому місці, загинув внаслідок ракетного обстрілу портової інфраструктури, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 та актом спеціального розслідування нещасного випадку від 21.09.2023 року, складеним Комісією, утвореною наказом Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.08.2023 року №333/ПД.

31.10.2023 року позивач звернулася до Суворовського об`єднаного управління ПФУ м. Одесі із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника. Окремо із заявою позивач надала письмові пояснення, в яких зазначила про необхідність призначення пенсії у разі втрати у разі втрати годувальника, її чоловіка ОСОБА_3 , на неповнолітню дитину, її доньку та його парчерку ОСОБА_2 , яка перебувала на утриманні годувальника з моменту їх шлюбу з 23.08.2013 року. Також у поясненнях зазначено, що біологічний батько дитини не утримував дитину відповідно до рішення суду (щомісячно).

Рішенням від 07.11.2023 року № 88 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

31.10.2023 року ОСОБА_12 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перегляд заяви щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника на падчерку, ОСОБА_2 , померлого чоловіка ОСОБА_3 , яка перебувала на утриманні загиблого годувальника.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 року у справі №420/4839/24 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області, та ухвалено у відповідній частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №88 від 07.11.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 31.10.2023 з урахуванням висновків апеляційного суду.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області змінено в його мотивувальній частині, виклавши її в редакції, наведеній у цій постанові.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2024 року - залишено без змін.

На виконання вищевказаного рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуло заяву позивача від 31.10.2023 року, однак рішенням №88 від 09.08.2024 року знову було відмовлено в призначенні пенсії, посилаючись на те, що за ч.5 ст. 36 Закону №1058-ІV пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними, якщо вони не одержували аліментів від батьків. Разом з тим, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 по справі №2-835/11 вирішено стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менш як 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.12.2010 року та до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Враховуючи те, що Комінтернівським районним судом Одеської області винесено рішення про стягнення з батька ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки позивача - ОСОБА_2 , то на дитину не поширюється положення ч.5 ст.36 Закону №1058-ІV і право для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за вітчима ОСОБА_3 відсутнє.

Разом з тим позивач стверджує, що сам по собі факт наявності рішення суду про стягнення аліментів не є фактом отримання аліментів.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась за захистом власних прав та інтересів в адміністративному судочинстві в межах справи №420/28727/24.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви пенсійних органів та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону №1058-IV закріплено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно п.2 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

За ч.5 ст.36 Закону №1058-IV пасинок і падчерка мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника нарівні з рідними дітьми, якщо вони не одержували аліментів від батьків.

Враховуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. У той же час, падчерка прирівнюється до рідних дітей та є тим колом осіб, які мають право на призначення пенсії у разі втрати годувальника незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Як встановлено судом під час розгляду справи, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянуло заяву позивача від 31.10.2023 року та винесло рішення №88 від 09.08.2024 року про відмову в призначенні пенсії у разі втрати годувальника падчерці годувальника ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 по справі №2-835/11 вирішено стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , починаючи з 08.12.2010 року та до досягнення дитиною повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Враховуючи наявність рішення суду про стягнення з рідного батька падчерки аліментів на її утримання, то, на думку пенсійного органу, на дитину не поширюється положення ч.5 ст.36 Закону №1058-ІV.

Суд акцентує увагу на тому, що спірним питанням в межах даної справи є відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у призначенні падчерці ОСОБА_3 пенсії у разі втрати годувальника виключно з-за підстави наявності рішення суду про стягнення аліментів на користь неповнолітньої (на момент звернення позивача із заявою від 31.10.2023 року до пенсійного органу) падчерки годувальника.

Як вже було встановлено судом, приписи ч.5 ст.36 Закону №1058-IV чітко закріплюють неможливість призначення падчерці пенсії у разі втрати годувальника, якщо вона вже одержувала аліменти від батьків.

Згідно ч.ч.1-2 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини

За ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.4 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України).

Разом з тим, у призмі ч.5 ст.36 Закону №1058-IV та положень Сімейного кодексу України, на думку суду, поняття «отримання аліментів» не є тотожним із поняттям «стягнення аліментів за рішенням суду», оскільки сам факт наявності судового рішення про стягнення з батька дитини аліментів на користь дитини не виключає можливість ухилення батька дитини від виконання рішення суду та, відповідно, виплати аліментів.

В контексті вищевикладеного варто звернути увагу на те, що позивач за час розгляду справи посилалась на той факт, що ОСОБА_5 , який є батьком її спільної доньки ОСОБА_2 , не виконував рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.02.2011 по справі №2-835/11 та не виплачував аліменти на утримання ОСОБА_2 , на підтвердження чого до суду надавався витяг з Єдиного реєстру боржників, згідно якого ОСОБА_5 є боржником по стягненню аліментів в межах виконавчого провадження №55519691 за виконавчим листом, виданим Комінтернівським районним судом Одеської області, а також надавались довідки державної виконавчої служби за періоди 2016-2017 років та 2022-2023 років, в яких зазначено, що з ОСОБА_5 у спірний період не утримувались аліменти за рішенням суду. Вищевказані відомості, що підтверджують факт неотримання позивачем аліментів від ОСОБА_5 на утримання їх неповнолітньої дитини, за час розгляду справи представниками відповідачів спростовані не були. Крім того, відповідним доказам не була надана належна оцінка при повторному розгляді пенсійним органом заяви позивача від 31.10.2023 року на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24.

У той же час, питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Розділом ІV Порядку №22-1 закріплений порядок приймання, оформлення і розгляд документів.

За п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, але не виключно, надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.

Водночас, за час розгляду справи представниками відповідачів не було надано доказів здійснення ними запитів (при розгляді заяви позивача від 31.10.2023 року про призначення пенсії) для отримання необхідних відомостей з державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних для встановлення факту отримання або неотримання позивачем аліментів від ОСОБА_5 на утримання їх неповнолітньої дитини.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку, що відповідачем за час розгляду справи не було спростовано факту неотримання позивачем аліментів від ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини, що свідчить про обґрунтованість тверджень позивача про те, що ОСОБА_2 як падчерка годувальника ОСОБА_3 , фактично не одержувала аліментів від батька, а тому мала право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Враховуючи вищевказані обставини суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №88 від 09.08.2024 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника є необґрунтованим, а тому протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щобо заявленої вимоги зобовязального характеру суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

За п.п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , а із заявою про призначенні пенсії у разі втрати годувальника позивач звернулася 31.10.2024 року, з огляду на що падчерка годувальника має право на призначення пенсії з 28.07.2023 року.

Враховуючи факт того, що судом встановлено, що падчерка ОСОБА_3 має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки не одержувала аліментів від рідного батька, а також враховуючи, що зазначені обставини були єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_2 , яка є падчеркою померлого годувальника ОСОБА_3 , відповідно до ч.5 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 28.07.2023 року.

Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.

Також вказана позиція була висловлена П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 29.07.2024 року у справі №420/4839/24.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі 968,96 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань, оскільки рішенням саме цього органу були порушені права та інтереси позивача.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №88 від 09.08.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію у разі втрати годувальника ОСОБА_2 , яка є падчеркою померлого годувальника ОСОБА_3 , відповідно до ч.5 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 28.07.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький