Справа № 460/4322/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/4322/24 пров. № А/857/17227/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 13 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ) щодо невиправлення у розрахунках розміру пенсії при перерахунках починаючи з 01.03.2021 по даний час показника середньої зарплати відповідно до Закону, що є причиною незаконно нарахованої пенсії та виплати заборгованості ОСОБА_1 за пенсійними виплатами, яка виникла в наслідок невірно нарахованої пенсії у період з 01.03.2021 по 01.01.2024;

- зобов`язати відповідача виправити перерахунки пенсії за період з 01.03.2021 по 01.01.2024, з 01.01.2024 провести перерахунки пенсії із застосуванням показника середньої зарплати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 -2017 роки, яким він був на час призначення пенсії 5377,90 грн з урахуванням щорічної індексації, починаючи з 2019 року, та виплатити пенсію з урахуванням проведених виплат у 2024 році, а також виплатити позивачу заборгованість в сумі 35114,24 грн за пенсійними виплатами, яка виникла внаслідок незаконно нарахованої пенсії у період з 01.03.2021 по 01.01.2024, та з розглядом питання щодо компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 01.03.2021 по 22.10.2023 повернуто позивачу.

Рішенням цього ж суду від 13.06.2024 у справі № 460/4322/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачу призначено пенсію 03.01.2018, то його пенсія має бути обчислена з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2015, 2016 та 2017 роки.

Згідно із розрахунком заробітку при перерахунку пенсії позивача середній заробіток, який враховано відповідачем для обрахунку пенсії, складав 4735,41 грн, а саме 3764,40 грн середня заробітна плата по країні за 2014-2016 роки помножено на коефіцієнт підвищення з 01.03.2019.

Разом із тим, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки становить 5 377,90 грн.

Отже, відповідачем у порушення частини 2 статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування обчислено позивачу пенсію та її індексацію з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки.

Окрім того, право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Тому суд дійшов до висновку, що позовна вимога щодо розгляду питання про компенсацію втрати частини доходів теж підлягає задоволенню.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що для визначення розміру заробітної плати, з урахуванням якої обчислювалася пенсія при призначенні, було враховано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016 та 2017 роки 5377,90 грн. Проте, під час міграції матеріалів пенсійної справи до підсистеми «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України відбулося некоректне відображення показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески 3764,40 грн замість 5377,90 грн.

Окрім того звертає увагу, що індексацію заробітної плати для обчислення пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2021, з 01.03.2022 та з 01.03.2023 проведено відповідно до частини другої статті 42 Закону та у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році.

Вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасоване, оскільки пенсія ОСОБА_1 визначена відповідно до вимог чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу пенсійного органу ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні та заперечив обґрунтованість апеляційних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 03.01.2018 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У 2018 році для обрахунку пенсії позивача застосовано середню заробітну плату по Україні 5377,90 грн (2016-2017 роки), але в перерахунках за 2021-2023 роки застосовано 3764,40 грн (за 2014-2016 роки).

25.01.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про проведення з 01.03.2021 перерахунку пенсії за віком з урахуванням середньої зарплати по Україні за 2016-2017 роки в сумі 5377,90 грн з індексацією відповідно до Закону.

Відповідач листом від 08.03.2024 за № 3515-1494/Г-02/8-1700/24 повідомив позивача про відмову у проведенні перерахунку його пенсії.

Вважаючи таку відмову ГУ ПФУ протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів.

Перший рівень - солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Другий рівень - накопичувальна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - накопичувальна система пенсійного страхування), що базується на засадах накопичення коштів застрахованих осіб у Накопичувальному фонді або у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення та здійснення фінансування витрат на оплату договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат на умовах та в порядку, передбачених законом.

Третій рівень - система недержавного пенсійного забезпечення, що базується на засадах добровільної участі громадян, роботодавців та їх об`єднань у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання громадянами пенсійних виплат на умовах та в порядку, передбачених законодавством про недержавне пенсійне забезпечення.

Для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення (частина третя статті Закону № 1058-IV).

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що при призначенні пенсії враховується середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню із заявою про призначення, а при переведенні застосовується середня заробітна плата, який враховувався під час призначення (перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачеві призначено пенсію 03.01.2018.

При цьому, згідно з частиною 2 статі 40 Закону № 1058-IV тимчасово, з 01.01.2018 по 31.12.2018, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Таким чином, оскільки пенсію позивачу призначено у 2018 році, то для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід), що визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, а саме 5377,90 грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачу слід перерахувати розмір його пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, апеляційний суд зазначає таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

На переконання апеляційного суду, ведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені, а тому вважає, що суд першої інстанції підставно задовольнив таку позовну вимогу.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі № 460/4322/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк