Справа № 460/9836/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/9836/24 пров. № А/857/28997/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (прийняте у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівному суддею Комшелюк Т. О.) у справі № 460/9836/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 1), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 45 від 16.08.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити з 02.05.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка станом на 1 січня 1993 року прожила в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, як потерпілий внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому не погоджується з діями відповідача щодо відмови в призначенні такої пенсії, через те, що не підтверджено станом на 01.01.1993 його проживання та робота у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, оскільки факт проживання та роботи необхідної кількості років у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується наданими доказами.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 45 від 16.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 09.08.2024 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу період проходження військової служби з 29.11.1988 по 04.12.1990.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 09.08.2024, зарахувавши до страхового стажу період проходження військової служби з 29.11.1988 по 04.12.1990.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржили відповідачі, вважаючи, що таке винесене з порушенням норм матеріального права, при тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; а тому просили скасувати оскаржуване рішення та в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що факт навчання ОСОБА_1 у Клеванському СПТУ № 23 на денному відділенні, проходження військової служби виключає можливість його постійного проживання у селі Велике Вербче з 01.09.1985 по 18.07.1988, з 29.11.1988 по 04.12.1990. Зазначено, що згідно з довідкою № 13/01-518 від 07.08.2024, виконавчого комітету Великовербченського старостинського округу № 1 Сарненської міської ради, Рівненської області, позивач зі слів свідків проживав у с. Велике Вербче, Сарненського району, Рівненської області у період літніх канікул з 01.06.1986 по 30.08.1986, з 01.06.1987 по 30.08.1987, період виробничої практики з 01.10.1986 по 30.10.1986, з 15.09.1987 по 15.10.1987, з 01.05.1988 по 01.07.1988. Звертають увагу суду на те, що факт постійно проживання чи постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення в обов`язковому порядку підтверджується, в тому числі довідками про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування, які видаються на підставі погосподарських книг. Відтак, до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період проживання згідно з довідкою від 07.08.2024 № 13/01-518, оскільки ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. Відтак, заявник не підтвердив факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 - не менше 3 роки, оскільки у позивача підтверджується тільки 2 роки 3 місяці 29 днів, а тому право позивача на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 01.08.1997.

Згідно довідки Великовербченського старостинського округу №1 Сарненської міської ради Рівненської області №13/01- від 30.04.2024 ОСОБА_1 з 01.08.1988 по 28.11.1988, з 31.12.1990 по цей час проживає в селі Велике Вербче Сарненського району Рівненської області.

Згідно з довідкою Великовербченського старостинського округу № 1 Сарненської міської ради Рівненської області № 13/01-518 від 07.08.2024 ОСОБА_1 з 01.06.1986 по 30.08.1986, з 01.06.1987 по 30.08.1987, з 01.10.1986 по 30.10.1986, з 15.09.1987 по 15.10.1987, з 01.05.1988 по 01.07.1988 проживає в селі Велике Вербче Сарненського району Рівненської області.

Село Велике Вербче Сарненського району Рівненської відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

09 серпня 2024 року позивач звертався до відповідача 2 з заявою про призначення пенсії на умовах статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи були розглянуті Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням відповідача 1 № 45 від 16.08.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Зазначено, що вік заявника становить 54 роки (за необхідних 54 роки). Страховий стаж позивача 31 рік 3 місяці 17 днів (за необхідних 25 років). За доданими документами до страхового стажу не зараховано період строкової військової служби з 29.11.1988 по 04.12.1990, оскільки прізвище заявника у військовому квитку не відповідає паспортним даним. До періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано періоди проживання згідно з довідкою від 07.08.2024 № 13/01-518, оскільки статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 3 місяці 29 дні. Всього у зоні гарантованого добровільного відселення 33 роки 7 місяців 29 днів.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що надання позивачем посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування про постійне проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення та є достатнім для підтвердження факту його постійного проживання зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок Чорнобильської АЕС у спірний період.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), особам, які проживали або працювали на радіоактивно забруднених територіях, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період (абзац 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII).

Із аналізу наведеної правової норми видно, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» іншими актами законодавства.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 01.08.1997. Цей статус позивача відповідачами не оспорюється.

Разом з тим, документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі також - Порядок № 22-1).

Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, передбачено, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З аналізу наведених норм видно, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

А, факт проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення засвідчують довідки видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

При цьому згідно пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Судом встановлено, що згідно довідки Великовербченського старостинського округу №1 Сарненської міської ради Рівненської області №13/01- від 30.04.2024 ОСОБА_1 з 01.08.1988 по 28.11.1988, з 31.12.1990 по даний час проживає в селі Велике Вербче Сарненського району Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Водночас, згідно даних диплому НОМЕР_2 та довідки № 252-14 від 09.05.2024 позивач з 01.09.1985 по 18.07.1988 навчався на денній формі в Клеванському СПТУ № 23, смт. Клевань не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

З 29.11.1988 по 04.12.1990 позивач проходив військову службу в лавах радянської армії, що не можливо зарахувати до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки не можливо встановити належність до території радіоактивного забруднення.

Правова позиція щодо періоду (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення висловлена Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 по справі № 572/456/17 (провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18), та від 31.07.2019 у справі № 572/1173/17 (провадження № 61-34544св18). Так, Верховний Суд сказав, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрація у зоні гарантованого добровільного відселення.

Аналогічна правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 11 березня 2024 року № 500/2422/23 провадження № К/990/40765/23.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що постійне місце роботи/навчання позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт проходження військової служби, навчання в Клеванському СПТУ № 23, заперечує факт постійного проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе протягом цього періоду зарахувати до постійного проживання позивача на території радіоактивного забруднення період його проживання у с. Велике Вербче Сарненського району Рівненської області у період літніх канікул з 01.06.1986 по 30.08.1986, з 01.06.1987 по 30.08.1987, період виробничої практики з 01.10.1986 по 30.10.1986, з 15.09.1987 по 15.10.1987, з 01.05.1988 по 01.07.1988, оскільки цей період підтверджується довідкою виконавчого комітету Великовербченського старостинського округу № 1 Сарненської міської ради Рівненської області № 13/01-518 від 07.08.2024, зі слів свідків, а також архівними довідками Комунальної установи «Трудовий архів» Сарненської міської ради № 629 від 22.07.2024, 429 від 01.05.2024, 430 від 01.05.2024, трудовою книжкою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що можна зарахувати до постійного проживання позивача на території радіоактивного забруднення період його проживання у с. Велике Вербче Сарненського району Рівненської області у період літніх канікул з 01.06.1986 по 30.08.1986, з 01.06.1987 по 30.08.1987, період виробничої практики з 01.10.1986 по 30.10.1986, з 15.09.1987 по 15.10.1987, з 01.05.1988 по 01.07.1988.

З наведеного видно, що у позивача є право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки період його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року підтверджується довідкою виконавчого комітету Великовербченського старостинського округу № 1 Сарненської міської ради Рівненської області № 13/01-518 від 07.08.2024.

Також у позивача є право на встановлення додаткової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки період його проживання у с. Велике Вербче Сарненського району Рівненської області, що знаходяться у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 сукупно становить більше 3 років.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статі 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Невід`ємною умовою встановлення істини у справі є внутрішнє переконання судді, засноване на дослідженні доказів: безпосередньому - шляхом особистого дослідження доказів; всебічному - через оцінку всіх належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів у справі; повному - через оцінку потрібного та достатнього кількісного виміру доказів із метою формулювання однозначної позиції про обставини, які підлягають встановленню при розгляді та вирішенні адміністративної справи; об`єктивному - шляхом неупередженої, безсторонньої оцінки доказів у справі.

Оцінка доказів за внутрішнім переконанням полягає у тому, що їх достовірність та доказову силу встановлює безпосередньо суд, який розглядає справу.

Враховуючи сукупно надані сторонами докази та встановлені судом обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з них можливо встановити тривалість постійного проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення до 1 січня 1993 року більше ніж 3 роки, а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 328, 370, 383 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 460/9836/24- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин