Справа № 280/7402/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 грудня 2024 року Справа № 280/7402/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом - ОСОБА_1

до - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту третя особа), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в особі його Відділу призначення пенсії Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг № 60 від 23.07.2024 про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788- XII;

- зарахувати додатково до визнаних в оскаржуваному Рішенні періодів роботи: до загального страхового стажу: період навчання в СПТУ № 26 м. Дніпрорудного, Запорізької області з 01.09.1992 по 22.06.1993; період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001 в приватному підприємстві «Софія - приват»; до пільгового стажу: період роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення про її призначення - з 29.02.2024.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 29.02.2024 вперше звернулась до ГУ ГПФУ, створивши електронний кабінет на сайті ГУ ПФУ, з заявою про призначення мені пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки пільговий стаж набутий в результаті праці в шахті під землею. Рішенням № 60 від 08.03.2024 у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 було відмовлено ГУ ПФУ у Київській області. Відмова вмотивована тільки в наданні копії довідки про пільговий стаж. 08.05.2024 вона вдруге звернулась до ПФУ з заявою та доданням до неї оригіналу пільгової довідки. Цю заяву було розглянуто 15.04.2024 Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області в особі його Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг. Аргумент відмови у призначенні пенсії - заявниця не досягла пенсійного віку. Втретє, 16.07.2024 позивачка знову звернулась до ПФУ з наданням оновленої пільгової довідки від 09.07.2024 № 14/219, яка прийнята Відповідачем і в якій зазначено, що її пільговий стаж становить 15 років 0 місяців 28 днів. Рішенням № 60 у від 23.07.2024 у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 було знову відмовлено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в особі його Відділу призначення пенсії Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг. Згідно рішення, загальний страховий стаж становить 34 роки 7 місяців 23 дні. До цього стажу не зараховані: період навчання з 01.09.1992 по 22.06.1993 в СПТУ № 26 м. Дніпрорудного, Запорізької області, оскільки не вказана підстава виправлення імені заявника; період роботи з 10.09.1997 року по 22.08.2001, оскільки відсутня інформація про такий період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Пільговий стаж становить 12 років 1 місяць 09 днів. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008 із-за відсутності відомостей про тарифну ставку та спуски. Головним же мотивом відмови є недосягнення нею пенсійного віку 50 років відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування». Як вбачається з наведеного, різні структурні підрозділи ПФУ по-різному ставляться до вивчення документів і визначення фактів, що надають/не надають право на отримання пенсії. А тому і виникає питання: хто з них правий? Той, хто зарахував всі періоди загального стажу, просив підтвердження пільгового стажу та не посилався на недосягнення пенсійного віку заявником. Чи ті, хто з абсолютно формальних причин, незалежних від заявника, не врахував всі періоди загального та пільгового стажу, а також проігнорував як висновок Конституційного Суду, так і численні судові рішення з питання визначення віку жінок, що мають пільговий стаж для дострокового виходу на пенсію. Вважає, що такими діями порушуються її права на отримання пенсії. Змушена звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/7402/24 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 12.08.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Третьою особою яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача через систему «Електронний суд» 22.08.2024 подано до суду пояснення, в якому викладені заперечення проти заявлених позовних вимог, наголошуючи, що відповідачем рішення про відмову у призначені пенсії прийнято відповідно до норм чинного законодавства. Розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності. Просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Правом на подання до суду письмового відзиву на позов відповідач не скористався. Натомість, матеріали справи містять докази того, що документи в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження» за допомогою підсистеми «Електронний суд» доставлені до електронного кабінету відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 виданого Дніпрорудненським МВМ Василівського РВ УМВС України в Запорізькій області від 04.03.1997, довідкою фізичної особи платника податків від 26.08.1998 копії яких містяться в матеріалах справи.

29.02.2024 року ОСОБА_1 , через електронний кабінет пенсіонера, звернулась до ГУ ГПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки пільговий стаж набутий в результаті праці в шахті під землею склав 15 років 0 місяців 28 днів. При загальному страховому стажі більше 34 років. Рішенням № 60 від 08.03.2024 у призначені їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 було відмовлено ГУ ПФУ у Київській області. В рішенні вказано: «…дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 29.02.2024.

Вік заявниці 49 років.

Страховий стаж особи становить 26 років 5 місяців 23 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

За наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

Пільговий стаж за Списком № 1 не підтверджений, оскільки пільгова довідка від 27.02.2024 № 14/44 надана в копії. Для перегляду пільгового стажу необхідно ндати оригінал документа. Працює.

Відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не набула необхідного пільгового стажу.

Право на пенсійну виплату набуде з 06.11.2037…» Копія рішення міститься в матеріалах справи 08.05.2024 ОСОБА_1 вдруге, звернулась до ПФУ з заявою та оригіналом пільгової довідки. Цю заяву було розглянуто 15.04.2024 Головним управлінням ПФУ в Хмельницькій області в особі його Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, з прийняттям рішення № 60 від 15.04.2024, яким встановлено: « …дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 08.05.2024.

Вік заявниці 49 років6 місяців 3 дні Страховий стаж особи становить 22 роки 7 місяців25 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: Період навчання з 01.09.1992 по 22.05.1993 згідно диплома від 24.06.1993 НОМЕР_2 , оскільки відсутня підстава виправлення імені заявниці. Для зарахування періоду навчання з 01.09.1992 по 02.06.1993 необхідно надати уточнюючу довідку з навчального закладу про тривалість навчання за денною формою навчання, із зазначенням інформації про присвоєння відповідної кваліфікації.

Період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001, згідно трудової книжки від 14.10.1993 НОМЕР_3 , оскільки відсутня інформація про такий період роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001 необхідно надати довідку про нарахування заробітної плати помісячно, підтверджену первинними документами,або сервісному центру Кенсійного фонду України за місцем звернення заявника ініціювати зустрічну перевірку.

Пільговий стаж за Списком № 1 відсутній, оскільки в довідці про пільговий характер роботи від 27.02.2024 № 14/44 не зазначено позицію, розділ, підрозділ Списку № 1 професій посад та показників та постанову Кабінету Міністрів України, якою їх затверджено;

Працює.

Відмовити у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 1), в зв`язку з недосягненням пенсійного віку (50 років) та відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (7 років6 місяців).

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 06.11.2039…» Копія рішення міститься в матеріалах справи.

16.07.2024 позивач втретє, звернулась до ПФУ з наданням оновленої пільгової довідки від 09.07.2024 № 14/219, яка прийнята Відповідачем і в якій зазначено, що мій пільговий стаж становить 15 років 0 місяців 28 днів. За результатами розгляду заяви, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, прийняте рішення Рішення № 60 у від 23.07.2024, яким встановлено: «…дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 16.07.2024.

Вік заявниці 49 років.

Страховий стаж особи становить 34 роки 7 місяців 25 днів (з урахуванням кратності + додаткові роки (за Списком 1).

Пільговий стаж 12 років 1 місяць 9днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

До загального стажу не враховано періоди роботи:

- період навчання з 01.09.1992 по 22.05.1993 виправлення імені з порушенням.

Рекомендовано надати уточнюючу довідку:

- період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001 відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008, відсутні відомості про тарифну ставку та списки.

Заявниці відмовлено у призначенні пенсії відповідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку….» копія рішення міститься в матеріалах справи.

Не погоджуючись з такими діями, вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом п. ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058 в редакції чинній до 01.01.2018, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон України "Про пенсійне забезпечення" у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII від 02.03.2015) віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон № 213-VIII від 02.03.2015 набув чинності з 01.04.2015.

Таким чином, після набуття чинності нормами Закону № 1058 правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон № 2148-VIII від 03.10.2017), яким текст Закону № 1058 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 (у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

В силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII від 03.10.2017 наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), зокрема, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягає стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015 та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно позивачки правила зазначених вище Законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII та 50 років за п. 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону: № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII чи № 1058 в редакції Закону № 2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на наведені приписи п. 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, якою визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, визначальним у даному випадку є з`ясування обставин щодо того чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII), саме до 1 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII).

У цій справі відповідно даних трудової книжки НОМЕР_4 від 14.10.1993 позивачка працювала на посадах визначених у нормах ст. 13 Закону № 1788-XII до 1 квітня 2015 року. Тому суд вважає, що до позивачки має застосовуватись ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, позивачка відповідно до вимог статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII, має право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 за наявності віку 45 років.

На момент звернення позивачки із заявою 16.07.2024 вона мала необхідний вік 45 років. Наявність достатнього страхового та пільгового стажу відповідачами не заперечується. Так, згідно оскаржуваного рішення: страховий стаж позивача на дату звернення становить 34 роки 7місяців 25 днів, пільговий стаж за Списком № 1 - 12 років 1 місяць 9 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви. До загального стажу не враховано періоди роботи: - період навчання з 01.09.1992 по 22.05.1993 виправлення імені з порушенням. Рекомендовано надати уточнюючу довідку період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001, відсутня інформація про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу. До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008, відсутні відомості про тарифну ставку та списки. Заявниці відмовлено у призначенні пенсії відповідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Отже, враховуючи, що позивачка мала достатній вік 49 років при необхідних 45 роках, достатній страховий стаж та достатній пільговий стаж за Списком № 1, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Відтак, рішення відповідача від 23.07.2024 № 60 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зарахування додатково до визнаних в оскаржуваному Рішенні періодів роботи: до загального страхового стажу: період навчання в СПТУ № 26 м. Дніпрорудного, Запорізької області з 01.09.1992 по 22.06.1993; період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001 в приватному підприємстві «Софія - приват»; до пільгового стажу: період роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат, суд зазначає наступне.

Не зарахування відповідачем до загального страхового стажу періоду навчання в СПТУ № 26 м. Дніпрорудного, Запорізької області з 01.09.1992 по 22.06.1993, обґрунтовано тим, що в наданому позивачем дипломі Д № 797729 від 24.06.1993 на підтвердження періоду навчання, містяться виправлення імені з порушенням. При цьому, рекомендовано надати уточнюючу довідку.

Судом, вивчена надана в якості письмового доказу до позовної заяви копія диплома НОМЕР_2 , в якій міститься інформація :

« Цей диплом видано « ОСОБА_2 » в тому, що вона 1 вересня 1992 року вступила СПТУ-26 м. Дніпрорудне Запорізької області і 22 червня 1993 р. закінчила курс названого училища на базі середньої освіти за професією Продавець непродовольчих товарів. Рішення кваліфікаційної комісії від 22 червня 1993 р. ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію молодший продавець.

Голова кваліфікаційної комісії - підпис - Директор училища підпис - Заступник директора підпис - Видано 24 червня 1993р. Реєстраційний № 65/4».

При цьому, в дипломі містяться виправлення в імені « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та про дане виправлення зазначено засвідчуваним надписом Директора училища з відбитком печатки навчального закладу. Однак, наявний засвідчуваний надпис не містить в собі інформації про те, що допущена помилка, яка міститься в значенні по-батькіові - ОСОБА_6 « ОСОБА_7 », виправлена на « ОСОБА_8 ». Такий запис не відповідає паспортним даним позивачки.

Крім того, судом вивчена, надана до позовної заяви у якості письмового доказу, копія трудової книжки НОМЕР_3 від 14.10.1993, в якій не міститься інформація про період навчання в СПТУ-26 позивача з 01.09.1992 по 22.06.1993. Будь-яких інших письмових доказів, щодо навчання позивачем суду не надано.

Суд зазначає, що у період навчання позивача діяв Закон Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про народну освіту" від 28 червня 1974 року № 2778-VIII (далі Закон № 2778).

Статтею 42 Закону № 2778 визначено, що професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу. До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу. Прийом до професійно-технічних навчальних закладів провадиться відповідно до правил, затверджуваних Державним комітетом СРСР по професійно-технічній освіті.

Згідно із статтею 48 Закону № 2778 особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою. Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.

З огляду на положення наведених норм, до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Зокрема, підпунктом «д» пункту 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, провівши аналіз наведених норм та вивчивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем не підтвердженого будь-яким письмовим, достовірним, достатнім доказом заявлені позовні вимоги в частині протиправного не зарахування відповідачем стажу позивача, а саме: навчання в СПТУ-26 в період з 01.09.1992 по 22.06.1993. Тому з таких підстав, позовні вимоги, які ґрунтуються в зобов`язанні зарахувати період навчання позивача в СПТУ-26 м. Дніпрорудне, Запорізької області в період з 01.09.1992 по 22.06.1993 у вирішенні даного спору, не підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001 в приватному підприємстві «Софія - приват», а також до пільгового стажу: період роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з рішення прийнятого позивачем період роботи позивача з 10.09.1997 року по 22.08.2001 року, не зарахований у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

За письмовими даними, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_3 від 14.10.1993 р., а саме:

За записом № 8 з 10.09.1997 позивач прийнята до Приватного підприємства «Софія-приват» на посаду секретаря на підставі Наказу 28к від 10.09.1997.

За записом № 9 з 22.08.2001 року - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу 19 к від 22.08.2001.

За приписами ст. 21 Закону № 1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування (ч. 1).

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства (ч. 5).

З аналізу наведених норм суд приходить до висновку, що позивач не повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення права на призначення пенсії за відсутність відомостей про період її роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки такі відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями.

Таким чином, період роботи позивача з 10.09.1997 до 22.08.2001 підлягає зарахуванню до загального страхового стажу.

Щодо не зарахування до пільгового стажу: період роботи позивача з 07.03.2006 по 10.11.2008 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з рішення прийнятого позивачем до пільгового стажу не враховано періоди роботи позивача з 07.03.2006 по 10.11.2008 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат, так як відсутні відомості про тарифну ставку та спуски.

За письмовими даними, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_3 від 14.10.1993р., а саме:

- За записом № 14 з 07.03.2006 позивач прийнята на підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат, підземним учнем оператором пульта управління шахти «Експлуатаційна» з повним робочим днем під землею, на підставі Наказу 1329 від 07.03.2006.

- За записом № 15 з 31.05.2006 позивач переведена підземним оператором пульта управління 3 розряду шахти «Експлуатаційна» з повним робочим днем під землею, на підставі Наказу 418 від 31.05.2006.

- За записом № 16 з 10.11.2008 позивач звільнена у зв`язку з закінченням строку трудового договору п. 3 ст. 36 КЗпП України., на підставі Наказу 296 від 10.11.2008.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788 та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, зазначеною нормою встановлено, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

- Як вже було зазачено вище, відповідно трудової книжки НОМЕР_3 від14.10.1993 (в частині спірних періодів) позивач працювала: з 07.03.2006 підземним учнем оператором пульта управління шахти «Експлуатаційна» з повним робочим днем під землею; з 31.05.2006 переведена підземним оператором пульта управління 3 розряду шахти «Експлуатаційна» з повним робочим днем під землею. Тобто всі вказані періоди містять в трудовій книжці інформації з повним робочім днем під землею, таким чином суд зазначає, що трудова книжка містить достатні відомості для зарахування цих періодів до пільгового стажу позивача. Відтак вказані періоди повинні буди враховані до пільгового стажу позивача, а отже позовні вимоги за вказані трудові періоди підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення про її призначення - з 29.02.2024, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Вказаним приписам кореспондують положення ст. 83 Закону № 1788-XII, відповідно до якої, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Суд встановив, що позивачка досягла 49 річного віку. Із заявою про призначення пенсії за віком позивачка звернулась 16.07.2024, яке було розглянуто відповідачем і прийняте рішення № 60 від 23.07.202, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивачка має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону № 1788-XII з дня звернення за пенсією саме 16.07.2024, а не з 29.02.2024, як вказано в прохальній частині позовної заяви.

Суд звертає увагу, що в даному випадку відсутнє втручання суду у дискреційні повноваження Пенсійного фонду, оскільки у відповідача відсутня можливість діяти на власний розсуд, адже спірним у даних правовідносинах був тільки віковий ценз позивачки, спір про що було вирішено судом у даному рішенні, а інші умови для призначенні пенсії дотримані і не заперечуються сторонами.

Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій на відповідність наведеним вище критеріям, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 969,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями Керуючись статтями 2, 9, 72-74,77,241-246,250,260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд 26, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 Б, ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 60 від 23.07.2024 про відмову призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788- XII.

Зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 10.09.1997 по 22.08.2001 в приватному підприємстві «Софія - приват»; до пільгового стажу: період роботи з 07.03.2006 по 10.11.2008 на підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства Запорізький Залізорудний комбінат».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 13 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дати звернення про її призначення - з 16.07.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 969,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 12 грудня 2024 року.

Суддя Р.В. Сацький