Справа № 260/344/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2024 року м. Ужгород№ 260/344/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання - Деяк О.М.,

за участю сторін:

представника позивача: не з`явилась.,

представника відповідача 1: не з`явився,

представник відповідача 2: не з`явився,

представник третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка тне заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1- Міністерство оборони України, про ви знання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Глаголу Ганну Петрівну звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 червня 2022 р. №71-СТ про самовільне залишення частини ОСОБА_1 в період з 27 травня 2022 року по 25 липня 2022 року.

2. Визнати протиправними та скасувати наказ про усунення з посади та виведення у розпорядження командира батальйону №113-СТ від 14.07.2022 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розрахувати, a з ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнути виплати на користь позивача, грошового забезпечення та додаткову винагороду за наступні періоди та в наступних розмірах: - в період з 27 травня по 25 липня 2022 року за 59 днів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, оклад за вислугу років, винагороду за особливості проходження служби, премію).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач з 10 березня 2022 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу. Позивача взято на військовий облік у військову частини НОМЕР_1 та відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №53 (по стройовій частині) від 10.03.2022 року позивача зараховано до списків особового складу НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону на всі види забезпечення на посаду командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти. З 24 квітня 2022 року військова частина була спрямована на виконання бойових завдань у складі НОМЕР_3 окремої механізованої бригади. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №68-А від 30 травня 2022 року призначено службове розслідування за фактом відсутності позивача на військовій службі. Наказом від 11 червня 2022 року №71 позивачу оголошено догану. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року №113-СТ позивача усунуто від виконання службових обов`язків. Внаслідок видання неправомірних наказів щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з відстороненням від виконання службових обов`язків, застосування дисциплінарного стягнення позивачу не в повному обсязі нараховане грошове забезпечення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

19 травня 2023 року до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати наступні накази командира військової частини НОМЕР_1 :

- Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 червня 2022 р. №71-СТ про самовільне залишення частини ОСОБА_1 в період з 27 травня 2022 року по 25 липня 2022 року;

- Наказ про усунення з посади та виведення у розпорядження командира батальйону № НОМЕР_4 від 14.07.2022 року;

2. Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття наказів на нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язати прийняти накази щодо нарахування додаткової винагороди у відповідності до цієї постанови.

3. Зобов язати військову частину НОМЕР_1 обчислити та нарахувати, а з ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнути на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за наступні періоди та в наступних розмірах:

- в період з 27 травня по 25 липня 2022 року за 59 днів грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання і надбавки за вислугу років винагороду за особливості проходження служби, премію);

- в період з травня по серпень (включно) 2022 року додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ №168 з розрахунку 100000,00 грн., за травень місяць 2022 року пропорційно часу участі у таких діях та заходах та 30000,00 грн., за червень, липень, серпень місяці 2022 року пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

4. Стягнути з відповідача -1 та відповідача -2, понесені позивачем ОСОБА_1 , судові витрати в сумі 5000,00 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Вищевказана заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року залучено до участі в адміністративній справі №260/344/23 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1 - Міністерство оборони України.

Відповідач -1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що військова частина, як окрема штатна одиниця Збройних Сил України та як суб`єкт владних повноважень самостійно приймає рішення та видає накази. Відтак, у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні оскаржені накази. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не здійснює виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач -2 правом на подачу відзиву не скористався.

Третя особа надала суду пояснення, в яких зазначила, що позивач безпосередньо на посадах Міністерства оборони України службу не проходить, на грошовому забезпеченні не перебуває, відповідно прийняття рішення щодо виплати йому грошового забезпечення не входить до компетенції Міністерства оборони України. Відповідач 2 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також в даній ухвалі було задоволено клопотання представника позивача та викликано в судове засідання для допиту свідка ОСОБА_1 .

У судовому засіданні від 21.05.2024 року, позивача було допитано у якості свідка.

Позивач в якості свідка повідомив суду, що починаючи з 24 травня, ворог почав активні штурмові дії на їхні позиції, у зв`язку з чим, 27 травня ним разом з групою інших бійців було прийнято рішення відступити до населеного пункту с. Борівське, Луганської області. В подальшому зі слів позивача, група бійців яка здійснила відступ з позиції, звернулася до заступника командира батальйону ОСОБА_2 , з проханням про направлення бійців роти, що відступила до медичної частини. Після чого, ОСОБА_2 забезпечив виїзд групі бійців, що відступила до м. Бахмут, при цьому назначивши командиром групи військовослужбовців, які відступила з бойових позицій, солдата ОСОБА_3 . Однак, за період перебування в м. Бахмут з 29 травня по 03 червня 2023 року, позивач так і не пройшов медичне обстеження. Після чого, як стверджує позивач, командир ОСОБА_3 , віддав наказ повернутися до місця формування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . Після цього, позивач направився у м. Київ, де перебував на лікуванні з 06.06.2022 року по 23.07.2022 року. 25.07.2022 року повернувся до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Повідомив суд, що за час з моменту відходу з позиції з 27.05.2024 року до моменту повернення до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 ., він не отримував повідомлення про самовільне залишення військової частини, хоча і припускав про існування даного факту. Також підтвердив що за червень та липень місяці, він не отримав зарахування заробітньої плати на банківську картку, однак це не викликало в нього підозри. Розгляд справи був призначений на 05.12.2024 року об 09.12.2024 року.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Однак, 05.12.2024 року від представника позивача надійшла заява, у якій остання просила провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення такого.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №53 (по стройовій частині) від 10.03.2022 року солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_5 10.03.2022 року на посаду командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону зараховано до списків особового складу НОМЕР_2 окремого стрілецького батальйону.

Як видно з витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) №31 від 24.04.2022р. вважати такими, що прибули з відрядження « 24» квітня 2022р. до району ведення бойових дій у населений пункт Верхньокам`янка військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 … в тому числі старшого солдата ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти.

Із матеріалів справи видно, що військова частина НОМЕР_1 відповідно до бойових розпоряджень у квітні 2022 року з м. Ужгород, перемістилась для виконання завдань у Донецьку область в підпорядкування командиру ОТУ ПІВНІЧ. В подальшому військова частина НОМЕР_1 передана в оперативне підпорядкування НОМЕР_3 ОМбр, після цього 1 стрілецька рота виконувала визначені бойові завдання поблизу населеного пункту Борівське Луганської області.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 травня 2022 року №68-А «Про призначення службового розслідування про факт відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 . Вказаним наказом усунуто позивача від виконання обов`язків до завершення службового розслідування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року №71 вважається, що позивач 27 травня 2022 року самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану. Також згідно даного наказу, позивачу була оголошена догана та не виплачувалася додаткова винагорода.

У відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року №113-СТ позивача, у зв`язку з тривалою відсутністю на місці служби, неналежним виконанням службових обов`язків та службовою невідповідністю, на підставі рапортів командирів підрозділів усунуто від виконання службових обов`язків за посадою та вважати відсутнім на місці служби.

Не погоджуючись з таким діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №548-XIV (далі Статут).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно дотримуватись Конституції та Законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військові обов`язки.

Зокрема: необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

В ст.12 Статуту видно, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

ст.14 Статуту визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Згідно ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями

ст.26 Статуту, визначає, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №551-XIV. (далі Дисциплінарний статут).

ст.1, ст.2 Дисциплінарного статуту, встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

ст.4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

-додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

-бути пильним, зберігати державну таємницю;

-додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

-виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

-поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

-не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного Статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Щодо позовної вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 червня 2022 р. №71-СТ про самовільне залишення частини ОСОБА_1 в період з 27 травня 2022 року по 25 липня 2022 року.

В ході судового розгляду справи, судом було встановлено, що наказ №71-СТ про самовільне залишення частини ОСОБА_1 в період з 27 травня 2022 року по 25 липня 2022 року, від 11 червня 2022 року не видавався командиром військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, суд вважає що представником позивача під час формування позовних вимог було помилково вказано індекс СТ до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року №71 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », відтак нею оскаржується саме наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року №71 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ».

Згідно з витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №31 від 24.04.2022р. вважати такими, що прибули з відрядження « 24» квітня 2022р. до району ведення бойових дій у населений пункт Верхньокам`янка військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 … в тому числі старшого солдата ОСОБА_1 , командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти.

Із матеріалів справи встановлено, що військова частина НОМЕР_1 відповідно до бойових розпоряджень у квітні 2022 року з м. Ужгород, перемістилась для виконання завдань у Донецьку область в підпорядкування командиру ОТУ ПІВНІЧ. В подальшому військова частина НОМЕР_1 передана в оперативне підпорядкування НОМЕР_3 ОМбр, після цього 1 стрілецька рота виконувала визначені бойові завдання поблизу населеного пункту Борівське Луганської області.

ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

30.05.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №68-А «Про призначення службового розслідування про факт відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування, заступником командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 яке тривало: 30.05.2022р. - 10.06.2022р. встановлено наступне: 28.05.2022р. близько 10 год., командир 1 роти ОСОБА_5 , виявив і доповів про відсутність на військовій службі в зоні виконання бойових завдань за призначенням військової частини НОМЕР_1 у Луганській області, 33-х військовослужбовців 1 роти. Зокрема, орієнтовно в 09.00 год. 27.05.2022р. старший сержант ОСОБА_1 та ще 32 військовослужбовці покинули свої позиції поблизу с. Борівське, Севєродонецького району, Луганської області. Старший лейтенант ОСОБА_4 під час службового розслідування опрацював рапорт ОСОБА_5 , відібрав пояснювальні записки військовослужбовців свідків: головного сержанта 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старшого сержанта ОСОБА_6 , старшого водія - радіотелефоніста 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 роти старшого солдата ОСОБА_7 , командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 роти старшого сержанта ОСОБА_8 , радіотелефоніста 1 стрілецької роти молодшого сержанта ОСОБА_9 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року №71 «Про результати службового розслідування за фактом відсутності військовослужбоаців військової частини НОМЕР_1 », вважається, що позивач 27 травня 2022 року самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану. Також згідно даного наказу, позивачу була оголошена догана та не виплачувалася додаткова винагорода.

Зокрема, із змісту даного наказу №71 від 11.06.2022р. чітко видно, що командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_10 встановив факт відсутності на військовій службі військовослужбовців 1 роти в кількості 33 осіб, серед яких зазначено і ОСОБА_1 .

Отже, як встановлено з матеріалів справи, командир 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старший сержант ОСОБА_1 , 27.05.2022 року в умовах воєнного стану самовільно залишив бойові позиції та не з`явився в розташування військової частини НОМЕР_1 з метою ухилення від військової служби, що по факту є самовільним залишенням частини.

Під час розгляду справи позивач не спростував сам факт самовільного залишення місця виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 .

При цьому, позивач самовільно покинувши зону виконання завдань у Луганській області, вибув у невідомому напрямку та проводив час на власний розсуд, а саме:

- у період з 28 по 29 травня, перебував в дорозі с. Борівське, м. Лисичанськ до АДРЕСА_2 ;

- у період з 30 травня по 03 червня 2022 року, перебував в місті Бахмут (де з його слів, здав зброю та звернувся за медичною допомогою та очікував її надання);

- у з 04 червня по 06 червня 2022 року, перебував в дорозі по м. Києва;

- у період з 06.06.2022 року, перебував на лікуванні, в т.ч. мав оперативне втручання в АДРЕСА_3 ;

- у період з 23 по 25 липня, перебував в дорозі з АДРЕСА_1 , постійне місце дислокації частини в АДРЕСА_1 .

В той же час, військова частина НОМЕР_1 продовжувала виконувати бойові завдання у Луганській області відповідно до бойових розпоряджень по липень 2022р., про що позивачу було достеменно відомо. Однак, належних заходів, щодо повернення до місця виконання завдань за призначенням військової частини НОМЕР_1 в Луганській області, позивач не здійснив.

Позивач під час розгляду справи, вказував на те, що військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , зокрема й сам позивач, звернулися з рапортом до командуючого Сил територіальної оборони Збройних Сил України та рапортом до ІНФОРМАЦІЯ_6 про відступ з бойових позицій та передислокацію до постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 .

Однак суд відкидає даний факт, оскільки, всупереч ст.37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України позивач звертався з рапортами не за підпорядкованістю до командувача сил ТРО, замість звернення до безпосереднього командира.

ст.45, ст.48 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Із змісту ст.ст. 83, 84, 85, 86 Дисциплінарного статуту видно, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017р. №608.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі, визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (далі - Порядок).

п. 1 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування може призначатися у разі:

-невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

-невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

-неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

-дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

-втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

-порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

-недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

-внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

-повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

-скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

п.2 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування не призначається:

-у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг;

-якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Щодо тверджень позивача, що йому не було відомо, що він самовільно залишив частину, вчинив правопорушення і буде притягнутий до відповідальності, суд зазначає наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що за вчинене правопорушення старший сержант ОСОБА_1 в травні-червні 2022 року позивач не отримав грошове забезпечення на свій картковий рахунок з відрахуванням премії та додаткової винагороди. Тобто, позивач мав і міг усвідомити, що грошове забезпечення йому не було виплачене з урахуванням його самовільного залишення військової частини. Однак останній за роз`ясненнями такого позбавлення грошового забезпечення до командування військової частини не звертався, заходів передбачених ст.88 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» не вчиняв. Не подавав відповідну скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Також, ОСОБА_1 , до призову на військову службу за призовом під час мобілізації у березні 2022 року, раніше проходив військову службу мав військове звання старший сержант. Тобто, знав порядок проходження військової служби, повинен був знати та виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, а також знав що за вчинене як військовослужбовцем правопорушення може бути притягнений до відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2022 року №71, «Про результати службового розслідування за фактом відсутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », яким було встановлено, що позивач 27 травня 2022 року самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану та якого, позивачу була оголошена догана та не виплачувалася додаткова винагорода., прийнятий командиром військової частини НОМЕР_1 в межах повноважень та у законний спосіб. Відтак, відсутні підстави для визнання такого протиправним та скасування.

Щодо позовної вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року №113-СТ, яким позивача усунуто від виконання службових обов`язків, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Розділу 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Таким чином, Дисциплінарний статут зобов`язує командира кожного військового з`єднання, формування, частини, підрозділу контролювати дотримання підлеглими військовослужбовцями військової дисципліни та покладає на нього відповідальність за невжиття відповідних заходів. Це означає, що командир не має права залишати без уваги і належного реагування жодного випадку порушення військової дисципліни.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про призначення службового розслідування від 30 травня 2022 року №68-А прийнятий командиром військової частини, згідно даних наданих командиром 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та з метою уточнення причин та умов, що сприяли скоєнню вказаних правопорушень та встановлення ступеня вини військовослужбовця.

Пунктом 4 Розділу ІІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2022 року №113-СТ, якими позивача усунуто від виконання службових обов`язків прийнятий командиром військової частини НОМЕР_1 в межах повноважень та у законний спосіб. Відтак, відсутні підстави для визнання такого протиправним та скасування.

Що стосується позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття наказів на нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язати прийняти накази щодо нарахування додаткової винагороди у відповідності до цієї постанови, суд зазначає наступне

В абз.2 ч.1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

ч.4 ст.9 Закону України України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, відповідно до відповідно п.10 Телеграми Міністра оборони України №248 від 25.03.2022 року щодо врегулювання виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168 (копія телеграми міститься в матеріалах справи) до наказів про виплату додаткової винагороди 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовці які:

- самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертували з дня самовільного залишення військової частини або місця служби(дезертирства), оголошеного наказом командира;

- у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаку адміністративного або кримінального правопорушення за місяць, у якому здійсненне таке правопорушення.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок №260).

Згідно положеннями розділу XVI цього Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

В розділі XXXIV Порядку №260 видно, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у п.2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Таким чином, з огляду на те, що судом встановлена правомірність оскаржуваних наказів №71 від 11.06.2022р. та №113-СТ від 14.07.2022 року суд не вбачає за можливе визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття наказів на нарахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів №168

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача 2 обчислити та нарахувати, а відповідача 1 стягнути на користь позивача грошове забезпечення за наступні періоди та в наступних розмірах: в період з 27 травня по 25 липня 2022 року за 59 днів грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання і надбавки за вислугу років винагороду за особливості проходження служби, премію), а також в період з травня по серпень (включно) 2022 року додаткову винагороду передбачену Постановою КМУ №168 з розрахунку 100000,00 грн., за травень місяць 2022 року пропорційно часу участі у таких діях та заходах та 30000,00 грн., за червень, липень, серпень місяці 2022 року пропорційно часу участі у таких діях та заходах, то такі не підлягають задоволенню, з огляду на те, що є похідними.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 понесених позивачем судових витрат в сумі 5000,00 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, то така не підлягає задоволенню, з огляду на те, що судом відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог.

В той же час, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні, оскільки позивач на підставі п .12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача, яким доведено правомірність своїх дій, вимоги про визнання бездіяльності протиправною не відповідає вимогам закону та обставинам справи, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.139 КАС України та у зв`язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка тне заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача 1- Міністерство оборони України, про ви знання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16 грудня 2024 року.

СуддяЯ. М. Калинич