Справа № 520/16421/24
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 р. № 520/16421/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати незаконним та протиправним рішення Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови старшому солдату ОСОБА_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 21 квітня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду за цим адміністративним позовом.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови старшому солдату ОСОБА_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є протиправним та таким, що порушує права позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду (с. ОСОБА_2.) від 20.06.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Представником відповідача 21.06.2024 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що відмова старшому солдату ОСОБА_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є законною та обґрунтовано, оскільки останнім не доведено факту самостійного виховання дитини віком до 18 років.

25.06.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Спірідонова М.О.

Ухвалою суду від 09.08.2024 року справу було прийнято до провадження.

22.08.2024 року до суду представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому також просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , 23.05.2022 року був призваний до Збройних Сил України в рамках загальної мобілізації під час воєнного стану та на даний час проходить військову службу на посадах рядового та сержантського складу в військовій частині НОМЕР_2 , має військове звання "старший солдат".

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 року по справі № 645/346/24 спільну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за заявою подружжя - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 05 лютого 2013 року, актовий запис №55 - розірвано.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А., реєстр № 13 від 15.01.2024 року визначено за ОСОБА_1 місце проживання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 .

21.04.2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення на підставі абз. 12 пп. "г" п. 2, ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", додавши до рапорту відповідний пакет документів.

Відповідач листом від 30.05.2024 року № 4916 відмовив позивачу в задоволенні рапорту від 21.04.2024 року зазначивши зокрема, що надані позивачем документи не підтверджують факт самостійного виховання дитини віком до 18 років та не надають права на звільнення з військової служби.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (надалі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р., який діє і на теперішній час.

Як вже було встановлено судом вище, 23.05.2022 року позивач був призваний до Збройних Сил України в рамках загальної мобілізації під час воєнного стану та на даний час проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 року по справі № 645/346/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 05 лютого 2013 року, актовий запис №55 - розірвано.

Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А., реєстр № 13 від 15.01.2024 року визначено за ОСОБА_1 місце проживання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України №2232-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

На виконання вищезазначених вимог закону, Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (надалі - Положення №1153).

Пунктом 7 Положення №1153 встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно п.12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.234 Положення №1153 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Пунктом 225 Положення №1153 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених ч.3, п.2 ч.4, п.3 ч.5 та п.3 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Інструкція №170).

Відповідно до п.14.10 Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз.13 п.14.10 Інструкції №170).

Додатком 19 до Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013р. № 413 та визначено пп.«г» п.1, 2 ч.4, пп.«ґ» п.2 ч.5, пп.«г» п.2 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорта військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення на підставі абз. 12 пп. "г" п. 2, ч. 4 ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", додавши до рапорту відповідний пакет документів, а саме: копію військового квитка ОСОБА_1 ; копію паспорту ОСОБА_1 ; копію РНОКПП ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 від 28.03.2022; копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.02.2024 року по справі № 645/346/24; нотаріально засвідчену копію Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А., реєстр № 13.

Відповідач листом від 30.05.2024 року № 4916 відмовив позивачу в задоволенні рапорту від 21.04.2024 року.

Відповідач зазначає, що надані позивачем документи не підтверджують факт самостійного виховання дитини віком до 18 років та не надають права на звільнення з військової служби.

Суд зазначає, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів врегульовано Сімейним кодексом України (надалі - СК України).

Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.1 ст.14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до.1 ст.15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Згідно ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122 та 125 цього кодексу.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Частинами 1,2 ст.151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Згідно ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто, саме на батьків СК України покладено обов`язок щодо виховання та утримання дитини.

Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 15.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А., реєстр № 13 від 15.01.2024 року визначено за ОСОБА_1 місце проживання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, з моменту підписання вказаного договору позивач зобов`язаний щодо спільного проживання, та як наслідок і виховання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення нею 18 річного віку.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що рішення Військової частини НОМЕР_2 , оформлене листом від 30.05.2024 року № 4916, щодо відмови старшому солдату ОСОБА_1 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є таким, що порушує права позивача, а отже підлягає скасуванню та як наслідок, задля належного захисту прав позивача, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 21 квітня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 , оформлене листом від 30.05.2024 року № 4916, щодо відмови старшому солдату ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт старшого солдата ОСОБА_1 від 21 квітня 2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.