Справа № 600/2788/24-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2788/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2024 року та не звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.06.2024 року та звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого проходження військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

1.2. Ухвалою суду від 27.06.2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Згідно позовної заяви та інших заяв по суті справи позиція позивача обґрунтовується наступним.

2.2. Так представник позивач зазначає, що з 03 січня 2023 року, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, ОСОБА_1 , був призваний на військову службу у Збройні Сили України за мобілізацією. Наразі ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

2.3. 24 березня 2018 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №95, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

2.4. Дружина позивача - ОСОБА_2 , Указом Президента України №735/2023 від 06 листопада 2023 року була призвана на військову службу під час загальної мобілізації та 09.01.2024 року була направлена для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

2.5. У листопаді 2023 року позивач проходив медичний огляд та лікування у медичному закладі, про що повідомив безпосереднього начальника та надав довідки про проходження медичного огляду та лікування. 12 січня 2024 року позивачем до командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом «г» (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у разі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. До рапорту позивач додав: копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження дитини, довідку № 3860 від 15.05.2023 року та копію довідки ВЛК від 30.11.2023 року. Враховуючи перебування у медичному закладі позивач змушений подати рапорт безпосередньо на адресу військової частини НОМЕР_1 поштою.

2.6. Також, 17 січня 2024 року позивачем до командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом «г» (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у разі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років із додатками. Зазначена обставина свідчить про те, що надіслання рапорту від 17.01.2024 року поштою на адресу військової частини НОМЕР_1 було вимушеним заходом з боку позивача через не розгляд його попереднього рапорту.

2.7. 15 червня 2024 року ОСОБА_1 було надіслано рапорт з нотаріально засвідченими підтверджуючими документами командиру Військової частини НОМЕР_1 , з проханням про звільнення його з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років. Військова частина НОМЕР_1 отримала рапорт з нотаріально засвідченими додатками, що свідчить підтвердження з трекінгу слідкування поштового відправлення «Укрпошта». Однак, письмової відповіді на рапорт ОСОБА_1 від військової частини НОМЕР_1 не надходило. Командир військової частини, не приймав рапорт ОСОБА_1 , поданий ним засобами поштового зв`язку.

2.8. Однак, рапорти не були розглянуті взагалі. Позивач вважає, що відсутність жодного рішення за результатами поданих рапортів порушує його права, з огляду на що і звернувся до суду з позовом. Отже, позивачем дотримано процедуру особистого подання (направлення) рапорту та документів, що підтверджують право на звільнення з військової служби. Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 не було розглянуто рапорти та не звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого проходження військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

2.9. Також, стосовно позиції відповідача про те, що на момент звернення позивача до суду та на момент отримання відповідачем позову розгляд та задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби не є можливим, оскільки позивач протиправно самовільно залишив військову частину та відсутній на військовій службі, то рапорт про звільнення позивачем було подано 12 січня 2024 року, а відомості щодо позивача за фактом вчинення дезертирства в умовах воєнного стану до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 18 квітня 2024 року. Тобто більше ніж через три місяці після подання рапорту, за умови подальшої бездіяльності щодо його нерозгляду. Вказані дії свідчать про недобросовісність з боку відповідача при вирішенні рапорту

2.10. На момент подання рапорту 12.01.2024 року про звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом «г» та по теперішній час позивач має підстави для звільнення, у зв`язку з тим, що він один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

2.11. Станом на дату звернення до суду, військовою частиною НОМЕР_1 не розглянуто рапорт від 15.06.2024 року та не звільнено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого проходження військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що і обумовило звернення до суду з цим позовом.

Позиція відповідача

2.12. До суду надійшли відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

2.13. Так, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги позивача є неправомірними, необґрунтованими, безпідставними, передчасними та такими, що підлягають у відмові у задоволенні.

2.14. По-перше, порядок звернення військовослужбовця до безпосереднього начальника чітко визначається актами законодавства. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Відтак, звернення позивача відразу до командира військової частини НОМЕР_1 не є належним, оскільки порушує вимоги статей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині звернення до свого безпосереднього начальника.

2.15. По-друге, порядок розгляду рапортів та процедура звільнення військовослужбовця встановляється законодавчими та підзаконними нормативно-правовими актами. На даний момент солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 вчинив самовільне залишення військової частини і рапорт ним був поданий вже після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , тобто вже після вчинення злочину та в період безпідставної відсутності на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Таким чином, процедура звільнення військовослужбовця з військової служби чітко визначена актами законодавства у сфері військового обов`язку та військової служби, підстав для задоволення рапорту на звільнення немає, оскільки його подано у період вчинення ним самовільного залишення військової частини й задовольнити рапорт немає можливості

2.16. По-третє, позивачем при врегулюванні спору не застосовано досудового порядку врегулювання спору. Позивачем/представником позивача не застосовано та необґрунтовано причин незастосування досудового порядку врегулювання спору, оскільки звернення до суду повинно бути крайнім проявом вирішення спору та захисту порушеного права.

2.17. По-четверте, на момент звернення позивача до суду та на момент отримання відповідачем позову розгляд та задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби не є можливим, оскільки позивач протиправно самовільно залишив військову частину та відсутній на військовій службі по день подачі відзиву на позовну заяву.

2.18. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.01.2024 року за № 131 було розпочате службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі в базовому таборі з 17 години 00 хвилин 01 січня 2024 року солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 . У ході проведення службового розслідування встановлено, що солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 01 січня 2024 року самовільно залишив місце несення служби та станом на момент завершення службового розслідування, винесення наказу про результати проведення службового розслідування та на момент подання відзиву на позов до місця дислокації підрозділу не прибув, на телефонні дзвінки та інтернет-засоби комунікації не відповідає.

2.19. На момент отримання матеріалів позовної заяви завершення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом призваним по мобілізації ОСОБА_1 завершено, що підтверджується Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 03.02.2024 року за № 700. Вказані матеріали службового розслідування та наказ на результати були направлені до Територіального управління Державного бюро розслідувань в місті Запоріжжя для вирішення питання про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України та початку досудового розслідування у формі досудового слідства. За результатами розгляду вказаних матеріалів Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі 18.04.2024 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003420 за ознаками вчинення діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України дезертирство вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

2.20. Отже, на даний момент відсутні підстави для розгляду рапорту позивача ОСОБА_1 , оскільки вказаний військовослужбовець самовільно залишив місце несення служби і тому прийняття рішень кадрово-організаційного характеру по ньому не є можливим у зв`язку із фактичною відсутністю на військовій службі.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом встановлено, що ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України по мобілізації, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

3.2. Позивачем, засобами поштового зв`язку, надіслано на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , рапорт від 17.01.2024 року (із додатками) про звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом «г» (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у разі, коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (номер відправлення 361) відправлення вручено 22.02.2024 року.

3.3. У подальшому, 15.06.2024 року ОСОБА_1 було повторно надіслано рапорт з нотаріально засвідченими підтверджуючими документами на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , з проханням про звільнення його з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

Військова частина НОМЕР_1 отримала рапорт, про що свідчить відомості АТ «Укрпошта» про відстеження відправлення (номер відправлення 143).

3.4. Однак, як повідомлено представником позивача та не заперечується представником відповідача, письмової відповіді на подані ОСОБА_1 рапорти від Військової частини НОМЕР_1 не надходило.

3.5. Поряд з цим, судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 24.03.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (актовий запис №95).

3.6. Від спільного подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 07.07.2018 року).

3.7. Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.01.2024 року №56 дружина позивача - ОСОБА_2 була призвана на військову службу під час загальної мобілізації згідно Указу Президента України №735/2023 від 06 листопада 2023 року та 09.01.2024 року була направлена для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 .

3.8. Також судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 направлення від 02.11.2023 року №46 на обстеження та лікування в умовах Військової частини НОМЕР_5 .

3.9. У період з 27.11.2023 року по 30.11.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Криворізька клінічна лікарня Запорізької обласної ради», про що свідчить виписка із медичної картки стаціонарного хворого №24662.

3.10. Згідно довідки військово-лікарської комісії КНП «Криворізька клінічна лікарня Запорізької обласної ради» від 30.11.2023 року №9989 ОСОБА_1 надано відпустку для лікування після травми на 30 календарних днів.

3.11. У свою чергу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.01.2024 року № 131 «Про призначення службовою розслідування за фактом самовільного залишення військової частин НОМЕР_1 солдатом призваним по мобілізації ОСОБА_1 » призначено службове розслідування за фактом відсутності на військовій службі в базовому таборі з 17 години 00 хвилин 01 січня 2024 року солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 .

3.12. Актом службового розслідування від 20.01.2024 року визначено, що ОСОБА_1 самовільно залишено місце проходження служби з 17 години 00 хвилин 01 січня 2024 року без поважних причин з розташування 9 десантно- штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в пункті тимчасової дислокації поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , в умовах дії правового режиму воєнного стану. На момент закінчення службового розслідування солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 не повернувся на місце дислокації 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 в пункті тимчасової дислокації поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 .

Запропоновано:

- за відсутність на військовій службі з 17 години 00 хвилин 01 січня 2024 року без поважних причин, порушення вимог статей 6, 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат призваний по мобілізації ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності;

- командиру 9 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 довести до особового складу відповідальність за порушення вимог статей 6, 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та розділу XIX КК України;

- заступнику командира 9 десантно-штурмової роти з морально- психологічного забезпечення 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 направити матеріали службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань міста Запоріжжя.

3.13. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.02.2024 року №700 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом призваним по мобілізації ОСОБА_1 » визначено, серед іншого:

- за самовільне залишення військової частини з 17 години 00 хвилин 01 січня 2024 року, порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі пункту "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого оператора відділення протитанкових ракетних комплексів взводу вогневої підтримки 9 десантно-штурмової роти З десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення "сувора догана";

- начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог п.14 ст. 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зарахувати солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 ;

- заступнику командира 9 десантно-штурмової роти з морально- психологічного забезпечення 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_4 направити матеріали службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань міста Запоріжжя.

3.14. Як повідомлено представником відповідача у відзиві, за результатами розгляду поданих матеріалів Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі 18.04.2024 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003420 за ознаками вчинення ОСОБА_1 діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України дезертирство вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

4.2. Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

4.3. Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

4.4. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

4.5. У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

4.6. Статтею 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби від 15.06.2024 року), визначено підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

4.7. У свою чергу, пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

4.8. Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

4.9. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення № 1153).

4.10. Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 12 Положення №1153, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

4.11. Пунктом 233 Положення №1153 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

4.12. Відповідно до пункту 241 Положення №1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

4.13. Згідно з правовими нормами пункту 242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

4.14. Також, пунктом 1441 - 1445 Положення № 1153 передбачено порядок призупинення та продовження військової служби.

4.15. Так, згідно пункту 1441 Положення № 1153 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

4.16. Відповідно пункту 1442 Положення № 1153 Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

4.17. Як передбачено пунктом 1443 Положення № 1153 Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

4.18. Згідно пункту 1444 Положення № 1153 у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

4.19. Пунктом 1445 Положення № 1153 передбачено, зо військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпункту "е" пункту 1, підпункту "е" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Звільнення військовослужбовців, військову службу яким призупинено, з військової служби здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу, крім військовослужбовців, які згідно із пунктом 225 цього Положення звільняються з військової служби Президентом України.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.06.2024 року та не звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби.

5.2. Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності таких дій відповідача, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності дій та рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

5.3. При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

5.4. Однак, суд зазначає, що для зручності та зрозумілості, оцінка на предмет правомірності бездіяльності відповідача буде проводитись, виходячи із обґрунтування яке міститься у позовній заяві.

5.5. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

5.6. Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Щодо суті спору

5.7. Позиція позивача у цій справі полягає у тому, що нього наявне право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

5.8. Натомість, доводи представника відповідача полягають у тому, що позивачем порушено порядок подачі рапорту про звільнення з військової служби. Також, на переконання представника відповідача, на момент звернення позивача до суду та на момент отримання відповідачем позову розгляд та задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби не є можливим, оскільки позивач протиправно самовільно залишив військову частину та відсутній на військовій службі по день подачі відзиву на позовну заяву.

5.9. Надаючи оцінку доводам сторін, суд в першу чергу зауважує, що згідно змісту позовних вимог, предметом даного спору є виключено бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби за поданим ним рапортом від 15.06.2024 року.

5.10. Відтак, доводи представника позивача та виклад обставин (а також зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини) в частині триваючої бездіяльності відповідача щодо не розгляду інших (раніше поданих) рапортів про звільнення з військової служби, суд не розцінює такими, що обґрунтовують позовні вимоги у розумінні пункту 5 частини 5 статті 160 КАС України.

5.11. У цій справі суд надає оцінку виключно спірним правовідносинам, що виникли внаслідок подання позивачем рапорту про звільненні з військової служби від 15.06.2024 року. Відповідно, судом застосовується правове регулювання, чинне на час виникнення таких спірних правовідносин.

5.12. З огляду на зазначене, суд звертає увагу на безпосередньому формулюванні пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, а саме на тому, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

5.13. У свою чергу, пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

5.14. Тобто, підстава для звільнення з військової служби, на яку робить посилання позивач у рапорті про звільненні з військової служби від 15.06.2024 року, а саме у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років, відсутня одночасно у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII та пункті 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII.

5.15. Така підстава для звільнення з військової служби (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) визначена пунктом 2 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, яка підлягає застосуванню виключно під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану).

5.16. Тобто, рапорт позивача про звільненні з військової служби від 15.06.2024 року є нормативно безпідставним, адже його реалізація є неможливою в період дії воєнного стану.

5.17. Окрім цього, суд окремо зауважує на процедурі подання позивачем рапорту про звільненні з військової служби від 15.06.2024 року.

5.18. Так, судом встановлено, що 15.06.2024 року ОСОБА_1 було надіслано рапорт з нотаріально засвідченими підтверджуючими документами на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , з проханням про звільнення його з лав Збройних Сил України у запас відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з тим, що один з подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років.

Військова частина НОМЕР_1 отримала рапорт, про що свідчить відомості АТ «Укрпошта» про відстеження відправлення (номер відправлення 143).

5.19. Тобто, рапорт було подано безпосередньо на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , натомість Положення № 1153 вказує на необхідність подання рапорту та документів, які підтверджують підстави звільнення, виключно по команді.

5.20. Однак, судом встановлено, що станом на час подання позивачем рапорту солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.02.2024 року №700 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом призваним по мобілізації ОСОБА_1 ».

5.21. Отже, перебуваючи у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби позивач може скерувати виключно до командира Військової частини НОМЕР_1 .

5.22. Поряд з цим, суд звертає увагу на тому, що на час подачі позивачем рапорту про звільненні з військової служби від 15.06.2024 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 03.02.2024 року №700 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом призваним по мобілізації ОСОБА_1 », яким серед іншого визначено:

- за самовільне залишення військової частини з 17 години 00 хвилин 01 січня 2024 року, порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі пункту "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого оператора відділення протитанкових ракетних комплексів взводу вогневої підтримки 9 десантно-штурмової роти З десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення "сувора догана";

- начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог п.14 ст. 116 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, зарахувати солдата призваного по мобілізації ОСОБА_1 у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 ;

- заступнику командира 9 десантно-штурмової роти з морально- психологічного забезпечення 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_4 направити матеріали службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань міста Запоріжжя.

5.13. Як повідомлено представником відповідача у відзиві, за результатами розгляду поданих матеріалів Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та Запоріжжі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі 18.04.2024 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003420 за ознаками вчинення ОСОБА_1 діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України дезертирство вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

5.14. За таких умов доцільними та обґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що на момент подачі позивачем рапорту про звільненні з військової служби від 15.06.2024 року та на дату звернення позивача до суду розгляд та задоволення рапорту позивача про звільнення з військової служби не є можливим.

5.15. За вказаних обставин застосування підлягають положення пунктів 1441 - 1445 Положення № 1153 щодо порядку призупинення військової служби. Відтак, на час фактичного призупинення військової служби ОСОБА_1 , звільнення з військової служби можливе лише за виключних умов, що передбачені законодавством.

5.16. Таким чином, наведені обставини очевидно свідчать про те, що у ОСОБА_1 відсутнє право на звільнення з військової служби згідно поданого ним рапорту від 15.06.2024 року та.

5.17. Отже, оцінивши надані сторонами у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та надавши відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника в світлі висновку, викладеного в пункті 25 Рішення Європейського Суду з прав людини «Проніна проти України» (заява №63566/00, Страсбург 18 липня 2006 року), суд приходить до висновку про можливість винесення законного і об`єктивного рішення у справі з урахуванням всіх обставин, наведених вище.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

6.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

6.3. У цій справі суд прийшов до висновку, що відповідач, не реалізувавши рапорт ОСОБА_1 шляхом його звільнення з військової служби згідно Закону №2232-XII, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

6.4. При цьому, суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

6.5. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов не підлягає задоволенню з підстав викладених у його мотивувальній частині.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Згідно частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.

7.2. Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, ним не присуджується та не стягується судові витрати на користь будь-якої із сторін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Військова частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя О.В. Анісімов