Справа № 359/9162/24
Суддя: Коренюк А. М.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 359/9162/24
провадження № 2-а/753/294/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Хильченко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу в порядку адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушеннявід 17 серпня 2024 року, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.08.2024 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушеннявід 17.08.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, посилаючись на те, що 17.08.2024 року о 15.33.57 год. під час керування ним автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул.Київський шлях, 2 в м.Бориспіль, п.12.4 ПДР України (порушення швидкісного режиму в населених пунктах) не порушував, зазначений факт порушення п.12.4 ПДР України не визнає.

Вважає дії працівника патрульної поліціїщодо винесення відносно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів про таке правопорушення, й не зазначення про такі докази в оскаржуваній постанові, неправомірними, у його діях відсутній склад і подія правопорушення за ч.1 ст.122 КпАП України.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Кодекс адмінстративного судочинства України викладений в новій редакції.

В судове засідання позивач не з"явився, про дату, час та місце якого був належним чином повідомлений у відповідності до вимог КАС України, що підтверджується рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), довідкою про доставлення судового повідомлення, яке доставлено 06.12.2024 року об 11.11.55.

Матеріали справи містять заяву позивача від 19.09.2024 року про розгляд справи за його відсутності, з підтриманням позовних вимог (а.с.20-21).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.1 ст. 205, ст. 268 КАС України).

В судовому засіданні представник відповідача Семотюк Т.В., діючий на підставі довіреності від 19.12.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 вцілому не визнав з підстав їх необгрунтованості, просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що посинання позивача на порушення інспекторм поліції процесуальних норм під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вцілому спростовуються належними й допустимими доказами - віде-озаписом, про який зазначено у оскаржуваній позивачем постанові, як доказ, із якого вбачається, що під час розгляду справи інспекторм поліції дотримано норм процесуального права, роз`яснені позивачу процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальніості, суть зупинки та зміст правопорушення тощо. Звернув увагу на те, що під час розгляду справи, а саме на 15:35:26 хв., що підтверджується вказаним відеозаписом, позивач визнає вину, й на питання працівника поліції вказав, що максимально дозволену швидкість в налеленому пункті порушив унаслідок того, що заговорився із пасажиром, а на 15.34.08 год. позивач інформує працівника поліції, що у нього це буде третій штраф, розповідає про минулі притягнення до відповідальності.

Відповідачем подано до суду відзив на позов від 19.09.2024 року, 06.12.2024 року, до яких долучено відеозаписи події, яка мала місце 17.08.2024 року о 15.33.57 год. під час керування позивачем автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул.Київський шлях, 2 в м.Бориспіль, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, щодо якого винесена оскаржувана постанова від 17.08.2024 року. Вважаючи вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КпАП України доведеною належними та допустимими доказами - відео-записи з боді-камер працівників поліції, фото-підтвердження.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 286 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.1 ст. 205, ст. 268 КАС України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

За таких обставин, з уразуванням положення ч.1 ст.205 КАС України, й, враховуючи особливості розгляду даної категорії справ, у відповідності до ст. 286 КАС України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності позивача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням сторін, з урахуванням поданої позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов й доданих до нього документів - відеозапису фіксації події правопорушення.

Справа розглядась у порядку спрощеного провадження (п.20 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України), зважаючи на її категорію (ч.6 ст.12, ст.257 КАС України).

Адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 262 КАС України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 262 КАС України).

Статтею 268 КАС України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду та особливості розгляду судом окремих категорій адміністративних справ.

Так, у справах, визначених ст.ст. 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши пояснення представника відповідача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з уразуванням відзиву відповідача на позов із наданим доказом - відеофіксаціїю правопорушення працівником патрульної поліції, поданого відповідачем із додатками до нього, який оглянутий в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (п.2 ч.1 ст. 5 КАС України).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 9 КАС України).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Втім, це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Судом встановлено, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення від 18 серпня 2024 року, винесеної поліцейським 2 взводу 2 роти УПП в м.Бориспіль Київської обл. Артюховим Максимом Володимировичем про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.08.2024 року о 15.33.57 год. на вул.Київський шлях в м.Бориспіль Київської обл., керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобім "ТruСам" 008343. Додаток: відео боді-камер 230418, 475486, 475278, чим порушив п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (а.с.10).

Факт правопорушення підтверджується відео-фіксацією, огляд якого проведеного судом під час розгляду справи, із якого вбачається подія правопорушення, яка мала місце 18.08.2024 року о 15.33.57 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вул.Київський шлях в м.Бориспіль ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , на вул.Київський шлях, 2 в м.Бориспіль, рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів «ТruСам» 008343. Додаток: відео боді-камер №№ 230418, 475486, 475278, чим порушив п.12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (а.с.10),під час якого позивач визнав вину, а саме на 15:35:26 хв., що підтверджується вказаним віде-озаписом, позивач визнає вину, й на питання працівника поліції вказав, що максимально дозволену швидкість в налеленому пукті порушив унаслідок того, що заговорився із пасажиром, а на 15.34.08 год. позивач інформує працівника поліції, що у нього це буде третій штраф(третє правопорушення), розповідає про минулі притягнення до відповідальності.

Наслідком чого стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. (а.с. 10).

Ч.1 ст. 122 КпАП України передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Так, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.12.4 ПДР України визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Доводи позивача про те, що працівником патрульної поліції при складанні оскаржуваної постанови від 17.08.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України не дотримано процесуальних норм при розгляді справи про адміністративне правпорушення, спростовується відео-доказом про фіксування розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, про які зазначено у оскаржуваній постанові, як про докази - швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів «ТruСам», 008343. Додаток: відео бодіка-мери №№ 230418, 475486, 475278, фото-знімком, роздрукованим із вказаного відозапису, судом відхиляються з огляду на надані належні, допустими й переконливі докази про винуватість позивача, який й, з - поміж іншого, у ході фіксування винесення працівником патрульної поліції оскаржуваної постанови, визнав вину у вчиненому правопорушенні, що беззаперечно доводить винність його дій та спростовує доводи позовної заяви вцілому.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України ).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п. 1.5 ПДР України).

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Відповідно до вимог діючого законодавства, а саме ст. ст. 9, 245, 252 КпАП України, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі, а саме комплекс ознак передбачає чотири елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Диспозиція ч.1 ст.122 КпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху.

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст.256 КпАП України, вважає, що посадовою особою зазначений склад правопорушення - суть адміністративного правопорушення - які саме дії позивача призвели до порушення ч.1 ст.122 КпАП України.

Суть адміністративного правопорушення є основною складовою правопорушення.

Особа, щодо якої складений протокол/постанова про адміністративне правопорушення, має знати в чому вона звинувачується.

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч.1 ст.8 КпАП України).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч.1 ст. 9 КпАП України).

Відповідно до ст. 280 КпАП України суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з статтею 7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що доказом вчинення позивачем правопорушення відповідно до ст.251 КпАП України є фото й віде-озапис, про який зазначено у оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та який оглянутий в судовому засіданні, якому судом надано належну оцінку, що впливає на наслідки вирішення цього спору.

Доводи позивача про відсутність доказів про вчинене ним правопорушення, спростовується доказами, наданами відповідачем, на спростування позовних вимог, й змістом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у якому зазначено як докази - відео боді-камер 230418, 475486, 475278 (Додаток до оскаржуваної постанови) (а.с.10).

Так, докази про вчинення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані відповідачем в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем за ч.1 ст.122 КпАП України, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення не обгрунтованими.

Судом встановлена правомірність дій відповідача щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань позивача, та, які спростовані відповідачем належними доказами (фото, відеозапис правопорушення), й розцінюються судом, як бажання позивача уникнути адміністративної відповідальності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом ».

Доводи позивача не грунтуються на законі, спростовуються доказами, наданими відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.222 КпАП України до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ч.2 ст.222 КпАП України).

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи зобов"язаний з"ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

За встановлених обстанив суд вважає, що позивач умисно вчинив правопорушення за ч.1 ст. 122 КпАП України, що підтверджується його протиправною, винною дією, яка посягала на права громадян, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому, позивач на час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 17.08.2024 року вцілому визнавав вину, що зафіксовано на відеозаписі.

Зважаючи на наслідки вчиненого правопорушення, сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою ознак, за якими можна констатувати винуватість позивача як правопорушника працівником поліції доведеною.

Враховуючи зібрані по справі докази, суд вважає рішення відповідача про винесення постанови відносно позивача правомірним, оскільки судом достовірно встановлений факт наявності в діях такого позивача порушення п.12.4 ПДР України, підтверджується відео-записом, фото, наданим відповідачем, як доказ вчинення правопорушення, та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу відповідно до санкції частини 1 статті 122 КпАП України.

За таких підстав позов підлягає відмові у задоволенні, а рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на наслідки розгліду справи, понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

На підставі вищевикладеного, п.12.4 ПДР України, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 19, 20, 21, 22, 42, 44, 45, 46, 47, 72-76, 77, 79, 192, 193, 194, 241, 242, 243, 245, 246, 250, 251, 286 КАС України, ч.1 ст.122 КпАП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушеннявід 17 серпня 2024 року, - залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - без змін.

Понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.4 ст. 286 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст.297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

СУДДЯ: