Справа № 400/6165/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/6165/20

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року (суддя Мельник О.М., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 26.02.2024) по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до в/ч Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУДПС щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУДПС від 10.12.2019 за №5, №5, №5, №57.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано оскаржені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення суду, яким у задоволенні адміністративного позову підприємця відмовити повністю.

На обґрунтування поданої скарги апелянт посилався на не надання судом першої інстанції належної оцінки доводам контролюючого органу з приводу порушення позивачем без поважних причин строку звернення до адміністративного суду. Між тим, порушення приписів норм процесуального права є самостійними підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Також апелянт висловив свою переконливість у необґрунтованості позовних вимог з огляду на доведеність виявлених актом перевірки від 21.10.2019 №143/14-29-33-05-11/ НОМЕР_1 порушень позивачем: п. 16.1.2, 16.1.3., ст. 16, пп. 49.18.4., п. 49.18. ст. 49, п. 176.1. ст.176, п. 177.6 ст. 177, п. 179.1. ст. 179, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1, ст. 167 п.п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, що є належною підставою для прийняття спірних ППР.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 27.09.2018 №258 фахівцями відділу контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області у період з 07.10.2019 року по 11.10.2019 року на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 з питань перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору від одержання доходу ознакою доходу « 126» (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатом якої було складено акт від 21.10.2019 №143/14-29-33-05-11/ НОМЕР_1 ,

Підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФО ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) стало невиконання ним податкового обов`язку щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, згідно з вимогами ст. 36 Податкового кодексу України.

Відповідно до наявної податкової інформації: службової записки відділу аналізу та прогнозування надходжень податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Миколаївській області за №1935/14-29-13-01-10-1 від 04.07.2019 про суми виплачених доходів; інформації з Центральної бази Держреєстру фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів від 23.07.2019 №140; листа АТ «УКРСИББАНКУ» () від 13.06.2019 №14-2 02/46954 вх.№2062/10 від 26.06.2019 про надання інформації, повідомлення про анулювання боргу АТ «УКРСИББАНКУ» () від 20.04.2016 №31-4-2 02/18, фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. А саме, згідно повідомлення про анулювання боргу від 20.04.2016 №31-4-2-02/18 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 21.11.2011 AT «УкрСиббанк» здійснило анулювання (прощення) суми основного боргу (кредиту) 508804,95 грн.

Таким чином перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 :

1. п. 16.1.2, 16.1.3 ст.16 розділу І, пп. 49.18.4, п.49.18 ст.49 розділу ІІ, п. 176.1 ст. 176, п. 177.6 ст. 177, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 рік, в результаті чого податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 рік не подана до ДПІ в термін до 01.05.2017 року;

2. пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 91 584,89 грн.;

3. п. 16 прим. 1 підр. 10р. ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 7 632,07 грн.;

4. пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16 та п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено відсутність (не надання) первинних документів для проведення перевірки за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

В Акті перевірки зазначено, що копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 27.09.2019 №258 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 27.09.2019 №45/14-29-01-04-44 направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 30.09.2019р.

На підставі вказаних висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.12.2019:

- №5 яким донараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 91 584,89 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 22 896,22 грн. (всього 114481,11 грн.);

- №5 яким донараховано суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 7 632,07 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 908,02 грн. (всього 9 540,09 грн.);

- №5 яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем адміністративні штрафи та санкції в розмірі 540,00 грн.;

- №5 яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 170,00 грн.

Посилаючи на порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, а також помилковості висновків Акту перевірки, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення його позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не було дотримано порядку проведення перевірки. Судом встановлено, що позивачу нічого не було відомо ні про проведення перевірки, ні про наявність податкових повідомлень-рішень, що позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення з відповідними документами до початку здійснення контрольного заходу, надання пояснень і документів, що є грубим порушенням вимог податкового законодавства.

Також суд визнав помилковими висновки контролюючого органу про отримання позивачем доходу, який відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України мав бути задекларований ним та, відповідно, сплачені податки, оскільки курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів на сам перед відхиляє доводи апелянта з приводу пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, з наступних міркувань.

Так, звернення до суду за межами строків, визначених у статті 122 КАС України є підставою для повернення (залишення без розгляду) позовної заяви, якщо суд не дійде висновку, що вказаний строк позивачем був пропущений з поважних причин.

При цьому звернення до суду з пропуском строку, визначеного приписами статті 122 КАС України, за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства, своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій, а також з метою забезпечення юридичної визначеності у спірних правовідносинах.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені належними доказами.

Зі змісту наведених правових норм убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк був пропущений та чи належить він поновленню.

Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, що вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність та непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України, якій застосовується судом у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно з п. 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Пунктом 102.2 статті 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, але цей строк не є тотожним процесуальному строку звернення до суду.

Нормою п. 56.18 ст. 56 ПК України не визначено процесуального строку звернення до суду, а відповідно до приписів п. 2 ст. 122 КАС України, він становить шість місяців.

Наведений висновок узгоджується з викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19.

Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 640/25800/21 також зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій врахували висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, та обґрунтовано підсумували, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує ППР, що були прийняті контролюючим органом 10.12.2019. Позов подано до суду у грудні 2020 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що не був належним чином повідомлений ні про перевірку ні про її результати. Про існування податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 дізнався у грудні 2020 року під час ознайомлення з матеріалами справи №400/3756/20, у якій Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулося до суду про стягнення з нього податкового боргу.

ГУДПС, погодившись з доводами позивача про його необізнаність з приводу прийнятих спірних ППР, стверджує, що вони були надіслані на адресу позивача рекомендованим листом №050. Згідно довідки Укрпошти від 11.01.2020 поштове відправлення №050 повернуто за закінченням встановленого строку зберігання. Таки чином, відповідно до пункту 42.4 статті 42 ПК України дата вручення спірних податкових повідомлень-рішень вважається 11.01.2020. У зв`язку з чим відповідач стверджує, що позивач звернувся до суду з даним позовом з пропуском шестимісячного строку.

Колегія суддів, ретельно дослідивши згадані апелянтом документи (т. І а.с. 113, 114) погоджується з доводами контролюючого органу, що 10.12.2019 рекомендоване поштове відправлення №050 було направлено на адресу позивача та 11.01.2019 повернуто за закінченням встановленого строку зберігання.

Водночас те, що згаданим поштовим відправленням позивачу надсилалися спірні ППР, надані документи не свідчать та відомостей з цього приводу не містять.

Між тим колегія суддів звернула увагу, що в матеріалах справи наявні копії інших рекомендованих повідомлень, які місять відомості про направлені документи. Зокрема, поштове відправленням №833 (т. І а.с. 122,123) містить запис про направлення ГУДПС №П/1414/14-29-13-02-26 (повідомлення про запрошення), а поштове відправлення №300 (т. І а.с. 133) місить запис про направлення позивачу №696/10/14-29-33-05-08 (письмовий запит).

Ураховуючи наведене, а також, що ГУДПС на підтвердження направлення позивачу спірних ППР поштовим відправленням №050, адже не надано суду опис вкладення рекомендованого листа, колегія суддів вважає недоведеним факт вручення позивачу спірних податкових повідомлень-рішень 11.01.2020.

Відтак, доводи апеляційної скарги відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом не знайшли свого належного підтвердження, а тому відхиляються.

Щодо висновків суду першої інстанції про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень від 10.12.2019 за №5, №5, №57, то колегія суддів вважає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки (пункту 78.4 статті 78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені статтею 79 ПК України.

Відповідно до вимог пункту 79.1 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (пункт 79.2 статті 79 ПК України).

Таким чином, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки лише за наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та за умови вручення платнику податків оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України копії наказу на проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (підпункт 42.2 статті 42).

Як стверджує відповідач, наказ про проведення перевірки від 27.09.2019 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 27.09.2019 за №45/14-29-01-04-44 направлено рекомендованим листом (з повідомленням про вручення №026) 30.09.2019. Документи зазначені вище повернуто за зворотною адресою 01.11.2019 з причини закінчення терміну зберігання (т. І а.с. 127-131).

Згідно абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином направлені позивачу документи про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки вважаються врученими 01.11.2019.

Як вже зазначалось вище, контролюючий орган вправі розпочати проведення документальної позапланової перевірки платника податків лише у випадку, коли такому платнику до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки, чого у спірних правовідносинах не відбулось.

Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 ПК України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 ПК України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб саме до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла таких висновків: аналізованими нормами Податкового кодексу України(зокрема, пункт 42.2 статті 42, пункт 78.4, пункт 79.2 статті 79) з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові також зазначила, що, незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Крім того, у наведеній постанові також звернуто увагу на те, що у питаннях дотримання контролюючими органами процедури проведення перевірки, істотне значення має встановлення обставин забезпечення платникам податків можливості реалізувати їх права, передбачені Податковим кодексом України, а у разі їх порушення - чи могло це істотно вплинути на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті рішення.

За приписами частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосовуючи вищезазначені висновки та правові норми до правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів вважає, що отримання позивачем наказу про проведення перевірки 01.11.2019, в той час як така проведена з 07.10.2019 по 11.10.2019, свідчить про неповідомлення позивача про проведення перевірки до її початку та під час її проведення.

Таке порушення відповідачем процедури проведення перевірки є істотним і тому впливає на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані ППР, оскільки відповідач дійшов висновків про одержання позивачем доходу за ознакою доходу « 126» (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості за Кредитним договором, відповідно до умов якого, Банк надав позивачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 86 570,00 доларів США.

При цьому по за увагою контролюючого органу залишилося те, що 21.11.2011 позивач з Банком підписали Додаткову угоду №5 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 09.07.2007, якою Сторони дійшли згоди зокрема, про наступне:

- п. 2 Додаткової угоди, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) у формі кредитної лінії в національній валюті з лімітом у розмірі 1 117 059,00 грн.;

- в дату укладення цієї Додаткової угоди Позичальнику надається транш в національній валюті в розмірі 560811,06 грн.;

- ліміт кредитної лінії, встановлений у цій Додатковій угоді включає в себе суму кредиту, виданого Позичальнику за Договором до підписання цієї Додаткової угоди;

- п. 3 Додаткової угоди, цільове призначення (мета) кредиту: для особистих потреб, а саме споживчі цілі та зміна валюти строкової суми основного боргу за цим Договором.

Так, Додатковою угодою №5 сторонами Кредитного договору було змінено валюту зобов`язання за кредитом та зафіксовано суму заборгованості у гривні 1117059,00 (один мільйон сто сімнадцять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн.

Між тим, вищевказана сума кредиту на день укладення Договору дорівнювала еквіваленту 437178,50 за курсом Національного банку України (1 доллар США = 5,05 грн.).

Станом на 01.01.2014, сума заборгованості складала 508804,95 грн., що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.06.2015 у справі №487/9787/14-ц.

Станом на дату зміни валюти зобов`язання за Кредитним договором згідно Додаткової угоди №5 від 21.11.2011, кредитна заборгованість позивача визначена Банком у розмірі 1117059,00 грн.

Отже курсова різниця заборгованості за кредитом становить 608254,05 грн. (1117059,00 грн. - 508804,95 грн.).

Ураховуючи, що банком спочатку було змінено валюту зобов`язання за фінансовим кредитом з іноземної валюти на гривню, а в подальшому спрощено (анульовано) суму основного боргу у розмірі, який не перевищує суму курсової різниці, обрахованої за правилами, встановленими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що така сума прощеної кредитної заборгованості не підлягає оподаткуванню.

Аналогічні правові висновки міться у рішення Верховного Суду від 04.06.2020 у справи №826/7305/17 та у постановах від 05.09.2019 (справа №815/6032/17), від 25.11.2019 (справа №500/2252/18).

Резюмуючи все вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення в частині задоволення позовних вимог, судом першої інстанцій було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 рок без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч.6 ст.12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов