Справа № 161/18863/24
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/293/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

за участю ОСОБА_1 ,

представника відповідача Смолякова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10.10.2024 до суду надійшов вищевказаний позов.

В обґрунтування підстав позову ОСОБА_1 посилається на те, що 30.09.2024 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_1 працівником ЗСУ ОСОБА_2 відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення N?943 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до змісту вказаного протоколу, позивач протягом тривалого часу порушує вимоги п.п. 8, 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, а саме: не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, не здійснював звірку облікових даних із обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проходив ВЛК кожні 5 років, відповідно до вимог Наказу МОУ N?402, порушував 2.3 ст. 1 ЗУ « Про військовий обов?язок та військову службу», чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Постановою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Зазначає, що він не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та норми п. 3 ст. 210 КУпАП введені в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк до уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Вказує, що у застосунку «Резерв+» о 14 год. 22 хв 11.07.2024 року обновив свої військово облікові дані в реєстрі «Оберіг» та вказує, що з 27.01.2021 є фізичною особою підприємцем.

Зазначає, що до протоколу не долучено відомостей щодо здійснення перевірки з приводу відсутності інформації щодо нього, відсутні посилання на будь-які документи, які до нього долучаються, відсутні відомості щодо місця та час вчинення порушення правил військового обліку, що свідчить про необґрунтованість постанови, а тому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 від 01.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 25.07.2024 року позовну заяву прийнято судом та відкрито провадження у справі.

22.11.2024 до суду надійшов відзив від представника відповідача , обґрунтований тим, що відповідно до витягу із АІТС «Оберіг», у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня будь-яка інформація про водійське посвідчення ОСОБА_1 та реквізити такого посвідчення. У ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня можливість шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами отримати інформацію про водійське посвідчення Позивача. Стверджує, що ОСОБА_1 не виконав вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». ОСОБА_1 протягом тривалого часу не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, не звіряв свої облікові дані із обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 неодноразово направлялись розпорядження на Торчинську територіальну громаду щодо оповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибути з метою уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зокрема, розпорядженнями начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.05.2024 №5400 та 24.07.2024 №7333. Проте, до 30.09.2024 ОСОБА_1 ігнорував обов`язок з`явитись до територіального центру для уточнення облікових даних під час дії особливого періоду. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі виходячи з обставин викладених у відзиві.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши думку позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1ст.5КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Судом встановлено, що 30 вересня 2024 року головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення №943, згідно якого гр. ОСОБА_1 не дотримується вимог пп. 8, 10 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме не повідомляв про зміну персональних даних у визначений термін, не звіряв облікові дані із обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_3 кожні 5 років не проходив ВЛК, відповідно до вимог Наказу МОУ №402-2008, порушував 2.3 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов?язок та військову службу», чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП (а.с.5).

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 від 01.10.2024 № 943ЛРТЦК по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а також накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень (а.с.6).

Постановою встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , протягом тривалого часу порушує вимоги пп.8, 10 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, а саме: не повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну персональних даних, не здійснював звірку облікових даних із обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проходив ВЛК кожні 5 років, відповідно до вимог Наказу МОУ №402 від 14.08.402, порушував 4.3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу», 4.3 ст. 210 КУПАП. На розгляд справи ОСОБА_1 прибув, вину у скоєному не визнає, та надає пояснення, що не оновлював персональні дані під час їх зміни у зв?язку із тим, що інформація про ці зміни є у реєстрах. Відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» здійснив оновлення даних у визначений термін. Повісток не отримував. Вина особи підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення від 30.09.2024 № 943, рапортом начальника відділення військового обліку та бронювання солдатів і сержантів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч.7 ст.1 вказаного Закону №2232-ХІІ).

Процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Частиною 3 статті 210 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд зазначає, що ст.210 КУпАП доповнена частиною 3 та викладена у новій редакції на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3696-ІХ від 09.05.2024, який набрав чинності 19.05.2024.

Відповідно до ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Отже, виходячи з вимог ст.58 Конституції України та п.п.10 п.1 Правил військового обліку, які діють з 05.01.2023, строк для першого звіряння даних військовозобов`язаного розпочинається 05.01.2023, а закінчується 05.01.2028.

11.07.2024 р. у строк, встановлений законом, ОСОБА_1 за допомогою програми «Резерв +», оновив (уточнив) свої військово-облікові дані, що підтверджується відповідною роздруківкою (а.с.7).

Слід зазначити, що наданий скрін-шот із мобільного застосунку «Резерв+» не містить повідомлення, відповідно до якого дані ОСОБА_1 потребують уточнення, категорія обліку «військовозобов`язаний», а також не містить рекомендації «звернутись до ТЦК з місцем реєстрації або постійного проживання для уточнення даних».

ОСОБА_1 з 27.01.2021 є фізичною особою підприємцем, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.8-9).

27.09.2024 року ОСОБА_1 отримав висновок ВЛК №214/5429 при ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким визнаний придатним до військової служби.

У відзиві представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_1 30.09.2024 ігнорував обов`язок з`явитися до територіального центру для уточнення облікових даних під час дії особливого періоду, однак згідно поданої ОСОБА_1 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про видачу військово-облікового документу у зв`язку із заміною довідки саме 30.09.2024.

Згідно довідки від 01.06.2016 №402 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 рішенням комісії з питань призову ІНФОРМАЦІЯ_6 за ст. 62 «в» графи 1 наказу МО України №402 від 2008 року визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено здатним у воєнний час.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивачу відповідачем належним чином вручалася повістка для проходження ВЛК, а отже у позивача не виник обов`язок прибути до ТЦК для проходження ВЛК. Більш того, як встановлено судом, та не спростовано відповідачем у даній справі, позивач самостійно прибув до РТЦК з метою оформлення відстрочки.

Крім того, суд зазначає, що станом на день винесення постанови ОСОБА_1 пройшов ВЛК.

Суд наголошує, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У пункті 1 Порядку наводиться поняття військового обліку та суб?єктів здійснення такого обліку. А саме: «Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами. установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров?я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).».

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

В оскаржуваній постанові не зазначено, які саме конкретно відомості про себе (персональні дані) позивач був зобов`язаний уточнити і не уточнив, а також, протягом якого строку мав це зробити, а отже, не в повному обсязі викладено суть адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Відповідачем не розкрито суті вчиненого позивачем правопорушення, хоча формулювання обвинувачення повинно бути конкретним, оскільки є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи та є необхідним для підготовки до належного захисту, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Так, у рішенні від 25.07.2000 у справі "Маттоціа проти Італії" Європейський суд зазначив, що "обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Європейський суд з прав людини також в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа № 537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки досліджені докази свідчать про відсутність події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, поставленого йому у вину, тому постанова №943 від 01.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі відповідно до положень ст.286 КАС України закриттю.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 20, 70, 72-77, 122, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 від 01.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 13.12.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк