Справа № 440/5566/24
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 р. Справа № 440/5566/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/5566/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому, з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ №58 від 23.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.11.1995 по 26.11.1999 та період навчання з 01.09.1979 по 02.07.1980 згідно з атестатом № 9617 технічного училища № 11 м. Києва.

- зобов`язати ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.04.2024 №3531 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.04.2024 №58.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.04.2024 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до трудового (страхового) стажу періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1979 по 02.07.1980 у технічному училищі №11 м. Києва.

В решті вимог - позов залишено без задоволення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області частину витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 93,17 (дев`яносто три) грн 17 коп та обґрунтовану частину витрат на професійну правничу допомогу в сумі 153 (сто п`ятдесят три) грн 85 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 в частині вимог залишених судом без задоволення та прийняти в цій частині постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що на дату 31.07.2024 суд першої інстанції, відповідно до Єдиного державного реєстру помилково встановив, що директором товариства є саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , оскільки зазначені обставини жодним чином не спростовують той факт, що ОСОБА_3 здійснював повноваження директора ТОВ «Енергія ТКС» на дату оформлення дублікату трудової книжки, а саме на 15.10.2003, підписом якого засвідчений дублікат трудової книжки ОСОБА_1 ,. скріплений печаткою підприємства, адже керівник підприємства з 2003 року міг змінитися, що фактично і мало місце. На запит документів з Реєстраційної справи ТОВ «Енергія ТКС» (СДРОПРУ 23162716), яка зберігається в Солом`янській районній в м. Києві державній адміністрації, зроблений представником позивача - адвокатом Степаненко Н.М. 08.10.2024, було отримано реєстраційну карту ТОВ «Енергія ТКС», відповідно до якої керівником ТОВ «Енергія ТКС» на дату реєстрації товариства 08.06.1995 значиться саме ОСОБА_3 , який був керівником підприємства відповідно до пояснень Позивача на час втрати трудової книжки, а саме на 15.10.2003. Крім того, позивач звертає увагу суду, що факт робот позивача на підприємстві ТОВ «Енергія ТКС» підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 за Форма ОК-5, яка містяться в матеріалах справи, та яка була додана до позовної заяви, але не врахована при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції. Також апелянт зазначає, що одночасно з дублікатом трудової книжки до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві а також до позовної заяви додавалися довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, зокрема: Довідка № 07 від 04.05.2023 ПАТ «АРМА-Клапан», яке є правонаступником виробничого об`єднання «Київпромарматура», в якому в період з 01.03.1983 по 14.11.1991 працював ОСОБА_1 ; Довідка ПАТ «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» (яке входило до складу Київське виробниче об`єднання «Київпромарматура») № 16 від 07.04.2023 в якому в період з 01.03.1983 по 14.11.1991 працював ОСОБА_1 ; Довідка ПАТ «Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування» (яке входило до складу Київське виробниче об`єднання «Київпромарматура») № 20 від 14.09.2021. в якому в період з 01.03.1983 по 14.11.1991 працював ОСОБА_1 . Однак пенсійним органом при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.04.2024 надані довідки до розрахунку при призначенні пенсії враховані не були. В той же час, зазначеними довідками також підтверджуєтеся працевлаштування та отримання заробітної плати в період роботи, який внесений до дублікату трудової книжки позивача, водночас суд першої інстанції оцінку вищевказаним довідкам не надав.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині вимог залишених судом першої інстанції без задоволення. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині вимог залишених судом першої інстанції без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 15.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ростов-на-Дону, РФ, як свідчать відомості паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 12.01.2001 Харківським РУ ГУ МВС України в м. Києві, у віці 63 років звернувся до пенсійного органу через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши до заяви, окрім документів, що посвідчують особу, такі документи:

- атестат №9617 від 02.07.1980 про закінчення технічного училища №11 м. Києва за професією слюсаря по ремонту теплотехнічного устаткування, присвоєно кваліфікацію "слюсар 4 розряду";

- атестат №10087 від 20.07.1981 про закінчення технічного училища №16 м. Києва за професією токар, присвоєно кваліфікацію "токар 3 розряду";

- диплом серії НОМЕР_2 від 30.06.1990 про закінчення Київського інституту народного господарства по спеціальності економіка та соціологія праці, присвоєно кваліфікацію економіста;

- довідку Інституту соціології Національної академії наук України від 02.09.2021 №285/50 про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в аспірантурі з відривом від виробництва Інституту соціології Національної академії наук України з 15.11.1991 до 01.03.1994;

- довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, видані ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" 14.09.2021 №20 з додатком та 07.04.2023 №16 з додатком;

- довідку про заробіток для обчислення пенсії, видану ПрАТ "Арма-Клапан" 04.05.2023 №07;

- свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 03.02.1998;

- дублікат трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповненої 15.10.2003.

За висновком пенсійного органу дублікат трудової книжки № НОМЕР_5 до розрахунку не взято, оскільки періоди роботи з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.12.1995 по 26.11.1999 занесено в дублікат трудової книжки раніше ніж дата видачі трудової книжки "15.10.2003" та не підтверджено уточнюючими документами. Період навчання з 01.09.1979 по 02.07.1980 згідно з атестатом №9617 не зараховано до стажу роботи, оскільки відсутній підпис директора училища. Аналіз наданих документів показав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 11 років 06 місяців 14 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

З цих мотивів рішенням ГУПФ в Полтавській області (за екстериторіальністю) від 23.04.2024 №58 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Позивач, вважаючи це рішення таким, що порушує його конституційне право на пенсію за віком, звернувся через представника до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.04.2024 №58 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 15.04.2024 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до трудового (страхового) стажу періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1979 по 02.07.1980 у технічному училищі №11 м. Києва.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції визодив з безпідставності доводів позивача щодо протиправності рішення ГУПФ в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.12.1995 по 26.11.1999 на підставі дублікату трудової книжки № НОМЕР_5 , заповненого 15.10.2003, у зв`язку з відсутності будь-яких уточнюючих довідок ТОВ "Енергія ТКС", яке з 02.07.2008 перебуває у стані припинення, що підтверджували б факт роботи позивача на вказаному підприємстві, крім того, суд визнав записи, що внесені неповноважною особою підприємства, на якому позивач не працював, до дублікату трудової книжки за період з 23.12.1976 по 20.01.2004 недостовірними і до уваги такі записи не прийнято.

Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років.

Вимогами частини першої статті 40 Закону України № 1058-1V встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Зміст зазначених норм права свідчить, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Схожих висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постановах від 17.03.2015 у справі №21-11а15, від 15.12.2015 у справі №2-а/576/29/14 та Верховний Суд у постановах від 13.02.2018 у справі №358/1179/17, від 17.04.2018 у справі №376/2559/17, від 25.09.2018 у справі №539/1386/17, від 10.07.2019 у справі №539/2726/16-а та від 05.03.2020 у справі №539/3234/16-а, від 23.01.2020 у справі №711/6882/17, від 21.05.2020 у справі №711/10373/17, від 22.09.2020 у справі №361/7431/15-а, від 14.09.2020 у справі №404/5731/16-а, від 09.11.2020 у справі №202/9474/15-а та від 23.05.2022 у справі №377/734/16-а.

За правилами частини першої статті 44 Закону №1058-1V заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Нормами підпункту 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, передбачено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 2.10 вказаного Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Так, до матеріалів позовної заяви позивач надав довідку б/н від 24.03.2024, видану ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" про те, що ОСОБА_1 працював в ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" з 01.03.1983 (наказ №166-К від 28.02.1983) по 14.11.1991 (наказ №104-К від 13.11.1991) на посаді економіста.

Крім того, як встановлено судовим розглядом, 15.04.2024 ОСОБА_1 у віці 63 років звернувся до пенсійного органу через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", додавши до заяви, окрім документів, що посвідчують особу, такі документи:

- атестат №9617 від 02.07.1980 про закінчення технічного училища №11 м. Києва за професією слюсаря по ремонту теплотехнічного устаткування, присвоєно кваліфікацію "слюсар 4 розряду" (а.с. 80);

- атестат №10087 від 20.07.1981 про закінчення технічного училища №16 м. Києва за професією токар, присвоєно кваліфікацію "токар 3 розряду" (а.с. 81);

- диплом серії НОМЕР_2 від 30.06.1990 про закінчення Київського інституту народного господарства по спеціальності економіка та соціологія праці, присвоєно кваліфікацію економіста (а.с. 82);

- довідку Інституту соціології Національної академії наук України від 02.09.2021 №285/50 про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в аспірантурі з відривом від виробництва Інституту соціології Національної академії наук України з 15.11.1991 до 01.03.1994 (а.с. 83);

- довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, видані ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" 14.09.2021 №20 з додатком (а.с. 84) та 07.04.2023 №16 з додатком (а.с. 86);

- довідку про заробіток для обчислення пенсії, видану ПрАТ "Арма-Клапан" 04.05.2023 №07 (а.с. 88);

- свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 від 03.02.1998 (а.с. 89);

- дублікат трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповненої 15.10.2003 (а.с. 90-95).

За висновком пенсійного органу дублікат трудової книжки № НОМЕР_5 до розрахунку не взято, оскільки періоди роботи з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.12.1995 по 26.11.1999 занесено в дублікат трудової книжки раніше ніж дата видачі трудової книжки "15.10.2003" та не підтверджено уточнюючими документами.

Стосовно ж доводів скаржника з приводу того, що пенсійним органом при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.04.2024 надані довідки до розрахунку при призначенні пенсії враховані не були, в той же час, зазначеними довідками також підтверджуєтеся працевлаштування та отримання заробітної плати в період роботи, який внесений до дублікату трудової книжки позивача, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 3.3 Порядку №22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає:

роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу I цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідно до п.4.1, 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отож, з наведених положень законодавства слідує, що орган, який призначає пенсію надає особам, які звернулися за її призначенням, допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, в тому рахунку і шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає; або шляхом проведення відповідних перевірок.

Натомість, відповідач на приведені положення частини третьої статті 44 Закону № 1058 та пункту 4.2 Порядку № 22-1 не зважив та не вжив усіх необхідних заходів щодо отримання необхідної інформації про суми заробітку позивача за період, приведеній у наступних довідках, а саме:

- довідці Інституту соціології Національної академії наук України від 02.09.2021 №285/50 про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в аспірантурі з відривом від виробництва Інституту соціології Національної академії наук України з 15.11.1991 до 01.03.1994;

- довідках про заробітну плату для обчислення пенсії, виданих ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" 14.09.2021 №20 з додатком та 07.04.2023 №16 з додатком;

- довідці про заробіток для обчислення пенсії, видану ПрАТ "Арма-Клапан" 04.05.2023 №07;

- довідці б/н від 24.03.2024, видану ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" про те, що ОСОБА_1 працював в ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" з 01.03.1983 (наказ №166-К від 28.02.1983) по 14.11.1991 (наказ №104-К від 13.11.1991) на посаді економіста.

Крім того, надаючи оцінку мотивам відмови у зарахуванні періодів роботи позивача згідно із записами дубліката трудової книжки, суд першої інстанції виходить з такого.

З`ясовуючи обставини втрати позивачем оригіналу трудової книжки, суд першої інстанції задавав відповідне запитання позивачу, який повідомив суду, що просто втратив її під час працевлаштування на ТОВ "Енергія ТКС". Дублікат трудової книжки оформлявся на цьому ж підприємстві на підставі довідок, які наразі знаходяться у позивача вдома.

Колегія суддів зазначає, що Порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Розділом 5 Інструкції №58 визначено порядок оформлення дублікатів трудових книжок працівникам.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Інструкції №58, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Згідно з пунктом 5.3 Інструкції №58, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Таким чином перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи.

З наданого суду позивачем оригіналу дубліката трудової книжки серії НОМЕР_4 , оформленого 15.10.2003, копія якого приєднана до матеріалів адміністративної справи (а.с. 21-35), судом з`ясовано, що цей дублікат засвідчений підписом директора ТОВ "Енергія ТКС" В.Р. Виходцев.

У судовому засіданні позивач пояснив, що саме ОСОБА_3 , директор ТОВ "Енергія ТКС", проводив з позивачем співбесіду щодо працевлаштування на підприємство у день, коли позивач загубив оригінал трудової книжки.

Разом з цим з Єдиного державного реєстру судом встановлено, що ТОВ "Енергія ТКС" станом на 31.07.2024 перебуває у стані припинення з 02.07.2008, директором товариства є ОСОБА_2 . При цьому жодного запису про те, що ОСОБА_3 здійснював повноваження директора ТОВ "Енергія ТКС" Реєстр не містить, а позивач таких доказів не надав.

Разом з цим з Єдиного державного реєстру судом встановлено, що ТОВ "Енергія ТКС" станом на 31.07.2024 перебуває у стані припинення з 02.07.2008, директором товариства є ОСОБА_2 .

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що на дату 31.07.2024 суд першої інстанції, відповідно до Єдиного державного реєстру помилково встановив, що директором товариства є саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , оскільки зазначені обставини жодним чином не спростовують той факт, що ОСОБА_3 здійснював повноваження директора ТОВ «Енергія ТКС» на дату оформлення дублікату трудової книжки, а саме на 15.10.2003, підписом якого засвідчений дублікат трудової книжки ОСОБА_1 ,. скріплений печаткою підприємства, адже керівник підприємства з 2003 року міг змінитися, що фактично і мало місце.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом на підтвердження правомочності видачі дублікату трудової книжки ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції подано реєстраційну карту ТОВ «Енергія ТКС», відповідно до якої керівником ТОВ «Енергія ТКС» на дату реєстрації товариства 08.06.1995 значиться ОСОБА_3 , який був керівником підприємства відповідно до пояснень позивача на час втрати трудової книжки, а саме на 15.10.2003, що судом апеляційної інстанції приймається як доказ.

Окрім того, 05 липня 2006 року Кабінетом Міністрів України за № 919 прийнято постанову, якою затверджено Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату.

Вказаним вище Порядком запроваджено механізм визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за основним місцем роботи застрахованої особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин.

Так, починаючи з 1 січня 1998 року заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії за період страхового стажу застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу визначається за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Разом з цим, слід зазначити, що за період до 1 січня 1998 року та у разі відсутності даних у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається у наступному порядку.

За наявності підприємства, установи, організації, де працювала особа, або їх правонаступника - виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією (посадою) на такому підприємстві, в установі, організації, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи про нарахування та виплату заробітної плати (доходу).

У разі відсутності на підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника відповідної професії (посади) заробітна плата визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати за аналогічною професією (посадою) на такому підприємстві, в установі, організації або в їх правонаступника.

За відповідною або аналогічною їй професією (посадою) довідка про середню заробітну плату надається підприємством, установою, організацією, де працює (працювала) особа, або їх правонаступником.

Одночасно, слід зазначити, що Постановою Правління ПФУ №6-1 від 28.03.2016 року, зареєстрованою 20 квітня 2016 в Міністерстві юстиції України за № 607/28737 затверджено Порядок отримання з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків даних про заробітну плату (дохід) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 10-2 від 22.05.2017).

Пунктом 1 розділу ІІІ та п. 1 розділу ІУ якого передбачено, що Пенсійний фонд України Пенсійний фонд України протягом п`яти робочих днів з дати одержання повідомлення або звернення про отримання даних про заробітну плату (дохід) фізичних осіб для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату формує запит і подає його до ДФС. Запит формується у разі виникнення потреби, але не частіше ніж один раз на день, та може містити інформацію щодо однієї або декількох фізичних осіб.

ДФС надає відповідь на запит Пенсійного фонду України не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дати отримання такого запиту.

Відповідь на запит обов`язково має містити такі відомості:

реєстраційний номер (відповідає номеру запиту, на який надається відповідь) і дата (число, місяць, рік) відповіді на запит;

період, за який надається інформація;

реєстраційний номер облікової картки платника податків із Державного реєстру або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи;

сума нарахованого кожній окремій фізичній особі доходу в розрізі джерел та ознак доходу (за наявності відомостей у Державному реєстрі) відповідно до чинного на дату подання довідки про суми виплачених доходів і утриманих з них податків та інших обов`язкових платежів фізичних осіб юридичними особами усіх форм власності та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності (ф. № 8ДР), порядку її заповнення та подання юридичними особами усіх форм власності і фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності;

дати прийняття на роботу та звільнення з роботи фізичної особи.

Однак, всупереч вищевказаним нормам чинного законодавства, відповідач при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на підставі довідок від 02.09.2021 №285/50, від 14.09.2021 №20 з додатком, від 07.04.2023 №16 з додатком, від 04.05.2023 №07, б/н від 24.03.2024 не дотримався положень названих нормативних актів.

А як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.04.2024 №58, не відповідає критеріям, закріпленим у пунктах 2-6, 8 частини 2 ст. 2 КАС України та як наслідок є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно ж судового рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.11.1995 по 26.11.1999, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняв рішення про відмову.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є належним відповідачем за приведеною позовною вимогою.

Водночас колегією суддів ураховано, що суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

При цьому суд зазначає, що для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

У випадку ж відсутності первинних документів, які підтверджують виплату заробітної плати за період роботи до 01.07.2000, орган пенсійного фонду з урахуванням положень пункту 1 розділу ІІІ та п. 1 розділу ІV Порядку, затвердженого постановою Правління ПФУ №6-1 від 28.03.2016 року зобов`язаний вжити заходів щодо формування запиту і подання його до ДФС для отримання інформації щодо суми нарахованого доходу позивача за період до 01.07.2000 в розрізі джерел та ознак доходу (за наявності відомостей у Державному реєстрі) відповідно до чинного на дату подання довідки про суми виплачених доходів і утриманих з них податків та інших обов`язкових платежів фізичних осіб юридичними особами усіх форм власності та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності (ф. № 8ДР), порядку її заповнення та подання юридичними особами усіх форм власності і фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності.

Як наслідок колегія суддів зазначає, що відомості про розмір заробітної плати позивача, зазначені у довідках, а саме: довідці Інституту соціології Національної академії наук України від 02.09.2021 №285/50 про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в аспірантурі з відривом від виробництва Інституту соціології Національної академії наук України з 15.11.1991 до 01.03.1994; довідках про заробітну плату для обчислення пенсії, виданих ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" 14.09.2021 №20 з додатком та 07.04.2023 №16 з додатком; довідці про заробіток для обчислення пенсії, видану ПрАТ "Арма-Клапан" 04.05.2023 №07; довідці б/н від 24.03.2024, видану ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" про те, що ОСОБА_1 працював в ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" з 01.03.1983 (наказ №166-К від 28.02.1983) по 14.11.1991 (наказ №104-К від 13.11.1991) на посаді економіста, могли бути підтверджені або спростовані Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за результатами опрацювання інформації, наданої органами податкової служби за результатами направленого запиту.

Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не забезпечило належної перевірки відомостей, зазначених у вказаних вище довідках про заробітну плату позивача, що вказує на неналежний розгляд обумовленим відповідачем заяви позивача, якою 15.04.2024 позивач звернувся до пенсійного органу про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У зв`язку з відсутністю належної перевірки Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відомостей, зазначених у довідках, а саме: довідці Інституту соціології Національної академії наук України від 02.09.2021 №285/50 про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував в аспірантурі з відривом від виробництва Інституту соціології Національної академії наук України з 15.11.1991 до 01.03.1994; довідках про заробітну плату для обчислення пенсії, виданих ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро арматуробудування" 14.09.2021 №20 з додатком та 07.04.2023 №16 з додатком; довідці про заробіток для обчислення пенсії, видану ПрАТ "Арма-Клапан" 04.05.2023 №07; довідці б/н від 24.03.2024, видану ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" про те, що ОСОБА_1 працював в ПрАТ "Київське центральне конструкторське бюро Арматуробудування" з 01.03.1983 (наказ №166-К від 28.02.1983) по 14.11.1991 (наказ №104-К від 13.11.1991) на посаді економіста, рішення суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні відповідача зарахувати до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.12.1995 по 26.11.1999 на підставі дублікату трудової книжки № НОМЕР_5 , заповненого 15.10.2003, є передчасним та як наслідок підлягає скасуванню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з необхідністю ефективного захисту прав позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заявлену позивачем вимогу слід задольнити у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду частково не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.12.1995 по 26.11.1999 на підставі дублікату трудової книжки № НОМЕР_5 , заповненого 15.10.2003 з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції було подано наступні документи: договір про надання правової (професійної правничої) допомоги №25/04-1 від 25.04.2024 (а.с. 44), акт надання правової (професійної правничої) допомоги за договором №25/04-1 від 25.04.2024 від 03.05.2024 (а.с. 45), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1165015 (а.с. 11), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Степаненко Н.М. (а.с. 10), платіжної інструкції №0.0..1 від 25.04.2024 на суму 6000,00 грн. (а.с. 46).

Надаючи оцінку документам, що надані з метою обґрунтування розміру понесених судових витрат на правничу допомогу у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, колегія суддів зазначає, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Таким чином, враховуючи ціну позову, обставини цієї справи та надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, враховуючи факт часткового задоволення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають зменшенню розмірі 2000,00 грн., а з відповідача слід стягнути 1/13 визнаних судом витрат на професійну правничу допомогу, а саме - 153,85 грн.

Крм того, у справі, що переглядається, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді апеляційної інстанції 8200,00 грн.

На підтвердження витрат представником позивача надано до матеріалів справи копію договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №25/04-1 від 25.04.2024, додаткової угоди № 1 від 16.09.2024 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги №25/04-1, акту про надання правової (професійної правничої) допомоги від 12.10.2024 за договором №25/04-1 від 25.04.2024 з детальним описом робіт (наданих послуг), платіжної інструкції № 1.68306691.1 від 10.10.2024 на суму 8200 грн., ордер.

Ввідповідно до зазначеного Акту Адвокат Степаненко Н.М. надала, а Клієнт Внуков Ю.А. прийняв правову допомогу вартість якої становить 8200 (вісім тисяч двісті) гривень 00 копійок з детальним переліком наданих послуг, а саме: складання та подача апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі № 440/5566/24 - фактично витрачено час на складання та подача апеляційної скарги 8 годин.

Відповідач, заперечуючи щодо розподілу судових витрат зазначив, що справа, яка розглядається відноситься до категорії незначної складності, її розгляд проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; у справах з аналогічних правовідносин сформовано усталену судову практику; предмет спору не вимагає витрачання значних зусиль та часу з боку адвоката для підготовки, складення та подачі до суду апеляційної скарги та необхідних для її розгляду додатків. Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року в адміністративній справі №640/15803/19 звернув увагу на вимоги частини шостої, сьомої статті 134 КАСУ, якими встановлено право суду, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, за умови недотримання критеріїв співмірності.

Надаючи оцінку документам, що надані з метою обґрунтування розміру понесених судових витрат на правничу допомогу у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, колегія суддів зазначає, що цей спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Таким чином, враховуючи ціну позову, обставини цієї справи та надані позивачем докази в їх сукупності та, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, враховуючи факт часткового задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 2000,00 грн.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн., підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі №440/5566/24 - скасувати в частині відмови у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 23.12.1976 по 01.08.1977, з 13.10.1977 по 18.10.1977, з 05.12.1977 по 02.01.1978, з 03.02.1978 по 17.04.1978, з 25.05.1978 по 29.01.1979, з 29.03.1979 по 24.06.1979, з 01.09.1979 по 29.06.1980, з 01.09.1981 по 27.10.1982, з 10.12.1982 по 15.02.1983, з 01.03.1983 по 18.01.1988, з 01.02.1988 по 14.11.1991, з 05.03.1994 по 30.10.1995, з 01.12.1995 по 26.11.1999 на підставі дублікату трудової книжки № НОМЕР_5 , заповненого 15.10.2003.

Прийняти у скасованій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , якою він 15.04.2024 звернувся до пенсійного органу про призначення йому пенсії з урахуванням приведених у цій постанові норм законодавства і висновків суду апеляційної інстанції на підставі відповідних доказів.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі № 440/5566/24 - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок та частину витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич