Справа № 120/16591/24
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

16 грудня 2024 р. Справа № 120/16591/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, розглянувши матеріали:

за позовом: виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури (, службова адреса: вул. Ростислава Покиньчереди, 14, м. Тульчин, Вінницька область, 23600) в інтересах держави

до: Томашпільської селищної ради (, місцезнаходження: пл. Тараса Шевченка, 1, селище Томашпіль, Тульчинський район, Вінницька область, 24200)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2024 поштою до суду надійшла позовна заява в.о. керівника Тульчинської окружної прокуратури в інтересах держави до Томашпільської селищної ради про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів до оформлення правовстановлюючих документів на приміщення Пилипи-Борівського ліцею Томашпільської селищної ради, що знаходиться за адресою: вул. Партизанська, 1А, с. Пилипи-Борівські, Тульчинський район, Вінницька область, та державної реєстрації права комунальної власності на зазначену будівлю.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за результатами опрацювання інформації Томашпільської селищної ради прокуратурою встановлено, що відповідно до додатку до рішення Томашпільської селищної ради № 1516 від 24.10.2019 "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності Томашпільської селищної об`єднаної територіальних громади об`єктів спільної власності територіальних громад району" приміщення цілісного майнового комплексу Пилипи-Борівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Томашпільської селищної ради, що знаходиться за адресою вул. Партизанська, 1, с. Пилипи-Борівські Тульчинського району Вінницької області (ЄРДПОУ 26223105), належить до комунальної власності Томашпільської ОТГ.

В подальшому відповідно до акта приймання-передачі майна від 24.12.2019, затвердженого Томашпільським селищним головою Немировським В.Ф. та головою Томашпільської районної ради Коритчуком Д.І. на підставі рішення № 558 Томашпільської районної ради 36 сесії 7 скликання "Про передачу об`єктів спільної власності територіальних громад району до комунальної власності Томашпільської об`єднаної територіальної громади", вищевказане приміщення загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Пилипи-Борівські Тульчинського району Вінницької області, яке перебуває у комунальній власності Томашпільської селищної ради, прийнято на баланс відділу освіти, культури, спорту та туризму Томашпільської селищної ради.

Відповідно рішення № 2586 від 07.06.2022 28 чергової сесії 8 скликання Томашпільської селищної ради змінено тип та найменування Пилипи-Борівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та затверджено Статут Пилипи-Борівського ліцею Томашпільської селищної ради Вінницької області.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Томашпільської селищної ради № 644 від 24.10.2023, враховуючи необхідність присвоєння адресних номерів у зв`язку з оформленням права власності на об`єкти нерухомого майна та впорядкування нумерації, присвоїно Пилипів-Борівському ліцею Томашпільської селищної ради адресний номер будівлі: с. Пилипи-Борівські, вул. Партизанська, 1А, Тульчинського району.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності чи будь-яке інше речове право на вказане нерухоме майно Томашпільською селищною радою не реєструвалися.

07.10.2024 Тульчинською окружною прокуратурою на адресу Томашпільської селищної ради скеровано листи про надання інформації та відповідних документів з приводу оформлення та державної реєстрації прав власності на приміщення освітнього закладу.

Відповідно отриманої відповіді від 14.10.2024 Томашпільська селищна рада повідомила, що приміщення Пилипи-Борівського ліцею Томашпільської селищної ради не зареєстроване у Державному реєстрі речових прав.

Відповідно, як зазначає прокурор, використання зазначеного нерухомого майна здійснюється з порушенням вимог чинного законодавства шляхом користування будівлями, спорудами без державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності). Відтак Томашпільська селищна рада зобов`язана згідно з вимогами чинного законодавства вжити заходів для оформлення та державної ресстрації права власності на приміщення Пилипи-Борівського ліцею Томашпільської селищної ради, яке розміщене на території Томашпільської ОТГ.

Втім, за наявності підстав та відповідних повноважень, Томашпільською селищною радою як органом місцевого самоврядування, що здійснює від імені та в інтересах територіальних громад, відповідні права власника комунального майна не вжито заходів щодо належного оформлення права комунальної власності на будівлю закладу Пилипи-Борівського ліцею Томашпільської селищної ради із здійснення державної реєстрації такого права, а тому питання оформлення правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомості та державної реєстрації цього права залишається невирішеним.

Прокурор зауважує, що бездіяльність Томашпільської селищної ради є триваючою і відповідачем не здійснено належних та достатніх дій і заходів задля оформлення правовстановлюючих документів на майно, що належить територіальній громаді.

У свою чергу, відсутність таких документів створює передумови зловживань щодо розпорядження майном, ризики нормального функціонування закладу та освітнього процесу і може призвести до негативних наслідків та порушення прав дітей.

Крім того, наявність правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості закладу освіти дозволить покращити роботу закладу, привести її у відповідність до вимог чинного законодавства та унеможливити зловживання щодо розпорядження майном.

Позовна заява відповідає вимогам статей 160, 161, 172 КАС України, підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду та подана з дотримання строку звернення до адміністративного суду. Судовий збір сплачений позивачем у передбачених законом порядку і розмірі.

Щодо підстав звернення прокурора до суду, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Особливості звернення до адміністративного суду прокурора визначені статтею 53 КАС України. В силу положень частини третьої та четвертої цієї статті у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз частин третьої, четвертої статті 53 КАС України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Отже, згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд зауважує, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно ("KOROLEV v. RUSSIA" (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; "MENCHINSKAYA v. RUSSIA", № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Також Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (справа "F.W. v. France", № 61517/00, рішення від 31 березня 2005 року, п. 27).

Отже, пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, дають підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Вказана правова позиція неодноразово викладалась у судових рішеннях Верховного Суду, зокрема в ухвалі від 10 липня 2018 року у справі № 812/1689/16 (провадження № К/9901/48550/18), в ухвалі від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17 (провадження № К/9901/48834/18), в постанові від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У всякому разі, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Водночас частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, у цьому випадку відсутній державний орган, який уповноважений здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах. Відтак звернення прокурора до суду здійснюється з метою захисту інтересів держави в сфері освіти, забезпечення збереження базової мережі закладів освіти, спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про оформлення права власності на будівлю комунального навчального закладу.

Оцінивши наведені у позовній заяві доводи прокурора на підтримку підстав звернення до адміністративного суду, суд доходить висновку, що в.о. керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області, реалізуючи свої представницькі повноваження, в достатньому обсязі обґрунтував в чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та передбачені законом підстави для звернення до суду з цією позовною заявою.

При цьому суд додатково враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.11.2022 у справі № 640/16767/21 та від 21.12.2022 у справі № 420/8789/22.

Таким чином, підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження в адміністративній справі не встановлено.

Визначаючись щодо того, за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) належить розглядати справу, суд враховує положення ч. 2 ст. 257 КАС України, відповідно до якої за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 260 КАС України).

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що ця справа не належить до категорії тих адміністративних справ, які можуть розглядатися виключно за правилами загального провадження, а також виходячи з оцінки критеріїв, установлених ч. 3 ст. 257 КАС України, суд доходить висновку про можливість розгляду та вирішення цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження. Водночас, на думку суду, прийняття законного і обґрунтованого рішення по суті спору не потребує заслуховування усних пояснень сторін у судовому засіданні.

Крім того, у позовній заяві прокурором зазначено Пилипи-Борівський ліцей Томашпільської селищної ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

За правилами, визначеними ч. 5 ст. 49 КАС України, про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Отже, нормами процесуального права суду надано повноваження щодо залучення до участі у справі третіх осіб, як за клопотанням учасників справи, так і з власної ініціативи суду. Таке повноваження може бути реалізоване судом, зокрема, під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, якщо суд встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

Суд погоджується з тим, що рішення у цій справі може вплинути на права, інтереси та обов`язки Пилипи-Борівського ліцею Томашпільської селищної ради, що свідчить про необхідність його залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Отже, відповідне клопотання прокурора про залучення вказаного навчального закладу третьою особою слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12, 160, 161, 171, 248, 256, 257, 262 КАС України, -

УХВАЛИВ:

1. Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури до Томашпільської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

2. Розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

3. Клопотання прокурора задовольнити та залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пилипи-Борівський ліцей Томашпільської селищної ради (, місцезнаходження: вул. Партизанська, 1А, с. Пилипи-Борівські, Тульчинський район, Вінницька область, 24215).

4. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження в адміністративній справі.

5. Встановити відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з дотриманням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

6. Встановити прокурору (позивачу) 3-денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив в порядку, визначеному ст. 163 КАС України.

7. Встановити відповідачу 3-денний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення в порядку, визначеному ст. 164 КАС України.

8. Встановити третій особі 10-денний строк з дня отримання ухвали для подання пояснень щодо позову з дотриманням правил, встановлених частинами другою-четвертою статті 162 КАС України.

9. Встановити позивачу та відповідачу 3-денний строк з дня отримання пояснень третьої особи для подання відповіді на такі пояснення.

10. Інформацію по справі сторони можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: "http://court.gov.ua/fair/".

11. Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Сало Павло Ігорович