Справа № 400/9298/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 р. № 400/9298/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТериторіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, вул. Олексія Вадатурського, 14,м. Миколаїв,54005,вул. Миру, 5,с-ще Радісний Сад,Миколаївська обл., Миколаївський р-н,57160
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056,
треті особиОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
проскасування постанови від 25.09.2024 ВП №74190039,

ВСТАНОВИВ:

Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області звернулось до адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївського області Південного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м. Одеса) з вимогами скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.09.2024 ВП № 74190039 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області судові витрати у справі, у виді сплаченого судового збору, в розмірі 2422, 40 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 у справі № 400/5572/22 позов був задоволений, а саме: визнано протиправною бездіяльність територіального управління щодо не проведення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по30.11.2022 у розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць; Зобов`язано територіальне управління здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сітям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по30.11.2022 у розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. На сьогодні механізм виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. З метою належного та своєчасного виконання вищезазначеного рішення територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області підготовило та направило до центрального органу управління Служби судової охорони лист на додаткову потребу в коштах з розрахованою необхідною сумою додаткової винагороди (копії додаються). У свою чергу, листами Служби судової охорони Про виплату коштів за судовими рішеннями № 01.30-02.2-98/вн. від 11.01.2024 та «Про надання інформації» від 11.01.2024 № 01.30-02.2-98/вн, від 22.04.2024 року № 01.30-02.2-1154/вн., від 21.06.2024 № 01.30-02.2-1753/вн., від 07.08.2024 № 01.30-02.2-2184/вн. Територіальним управлінням у межах своїх повноважень вжито вичерпних заходів для виконання рішення суду від 29.11.2023 у справі № 400/5572/22, ведеться листування зі Службою судової охорони щодо виділення додаткових кошторисних призначень на зазначені цілі, щотижнево на селекторних нарадах Служби судової охорони з територіальними підрозділами Служби судової охорони обговорюється проблемне питання по виплаті додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, в свою чергу, Службою судової охорони ведеться єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів, Служба судової охорони систематично доводить до відома Державної судової адміністрації, як до головного розпорядника коштів інформацію щодо потреби в асигнуваннях для виплати зазначеної винагороди. Крім того, Вища рада правосуддя направила до Кабінету Міністрів України звернення, затверджене рішенням ВРП від 13.02.2021 № 415/0/15-24, в якому зазначила, що за інформацією Служби судової охорони, загальна сума для виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбаченої Постановою № 168, ураховуючи рішення Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22, становить близько 1978,3 млн гривень. Вища рада правосуддя, Державна судова адміністрація України та Служба судової охорони неодноразово наголошували на потребі у вирішенні питання забезпечення виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони відповідно до Постанови № 168. Натомість Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя» за загальним фондом державного бюджету передбачено 10 000,0 тис. гривень. Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у відповідності до статті 161 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував посиланням ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч. 4, 8 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Згідно ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). Згідно ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади. Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків. Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 2, 14, 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Листи Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, яким останній повідомляє про не виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення виплати, не містить доказів вжиття реальних дій на правлених на виконання рішення суду в частині здійснення виплати нарахованої ОСОБА_2 суми коштів заробітної плати, в межах своїх бюджетних повноважень. Копія листа поданого ТУ ССО на ім`я голови ССО датований 15.12.2023, тобто до відкриття виконавчого провадження 19.02.2024, а тому не може свідчити про виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Третя особа ОСОБА_1 надав пояснення, в яких підтримав позицію відповідача, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд розглянув справу 16.12.2024 в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

29.11.2023 рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/5572/22 було задоволено позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправною бездіяльність територіального управління щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по30.11.2022 у розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць; зобов`язано територіальне управління здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, відповідно до постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сітям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, за період з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по30.11.2022 у розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.08.01.2024 Миколаївським окружним адміністративним судом по цій справі видано виконавчий лист.

19.02.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74190039, з примусового виконання виконавчого листа № 400/5572/22 виданого 08.01.2024 Миколаївським окружним адміністративним судом.

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника надати докази виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

01.03.2024 на адресу Відділу, надійшов електронний лист Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області від 01.03.2024, яким останній повідомляє, про не виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення виплати, до вказаного листа додано: лист на адресу Голови Служби судової охорони Павла Малихіна від 05.12.2023, щодо потреб у коштах для виконання рішення суду розрахунок потреб у коштах для здійснення виплати за судовим рішенням.

26.03.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у сумі 5100,00грн., за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

15.04.2024 на адресу Відділу, надійшов електронний лист Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області від 15.04.2024, яким останній повідомляє, про не виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю коштів для здійснення виплати, до вказаного листа додано: виписку з рахунку за 15.04.2024, відповідно до якої дата попереднього руху коштів по рахунку 03.01.2024, та розрахунок потреб у коштах для здійснення виплати.

25.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії у розмірі 10200 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Шмалько проти України», право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.

Але, в теперішній час склалася стала судова практики з приводу розгляду зазначеної категорії справ, яку суд відповідно до вимог КАС України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів» зобов`язаний дотримуватися.

Так, Верховний Суд, у постановах від 24.01.2018 року (справа №405/3663/13-а), від 13.06.2018 року (справа №757/29541/14-а), від 21.02.2018 року (справа №814/2655/14), від 10.09.2019 (справа №0840/3476/18), від 21.08.2019 (справа № 754/3105/17), від 19.08.2020 у (справа №140/784/19), від 09.12.2020 (справа №522/19758/18) та від 20.05.2021 (справа №420/5465/18) висловив правову позицію, що невиконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Повноважень суду для відходу від правових висновків Верховного Суду, діючий КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить.

За таких обставин, суд зобов`язаний врахувати правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що у відповідача відсутнє бюджетне фінансування для виконання судового рішення МОАС від 29.11.2023 №400/5572/22, це є поважною причиною невиконання рішення суду, а тому, штраф у цьому випадку не може бути застосований.

Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.12.2022 у справі № 815/4246/17, якщо оскарження рішення державного виконавця, не є «компетенційним спором» (у значенні пункту 3 частини першої статті 19 КАС), а подання адміністративного позову не є формою реалізації компетенції суб`єкта владних повноважень.

При зверненні одного суб`єкта владних повноважень до суду з позовом до іншого суб`єкта владних повноважень ключовим моментом виступає характер такого звернення, тобто, чи позивач звертається до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів (як юридична особа публічного права) (пункт 1 частина 1 статті 19 КАС України), чи з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень) (пункт 3 частина 1 статті 19 КАС України), чи відповідно до покладених на нього положеннями чинного законодавства обов`язку звернення до суду (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій) (пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України).

Звернення до адміністративного суду на виконання владних управлінських функцій передбачає, що така форма реагування має витікати безпосередньо з повноважень цього органу (у певній сфері правовідносин), а саме ж «право» на звернення до суду (з відповідним адміністративним позовом), зміст якого, коли це стосується суб`єкта владних повноважень, прирівнюється до його «повноважень», має бути чітко передбачено законом.

У цьому зв`язку державний орган може бути стороною і звертатися до суду, проте адміністративний позов має свої особливості, зумовлені власне завданнями адміністративного судочинства. Звернення до адміністративного суду як умови для реалізації повноважень органу місцевого самоврядування і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування не можна уподібнювати чи ототожнювати з реалізацією владних управлінських функцій цього органу. У таких спорах, позивач має право на відшкодування судових витрат у повному обсязі, без обмежень, встановлених ч.2 ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Олексія Вадатурського, 14,м. Миколаїв,548) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,549) задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління юстиції від 25.09.2024 ВП №74190039 про накладення штрафу у розмірі 10200 гривень.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,549) на користь Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Олексія Вадатурського, 14,м. Миколаїв,548) судові витрати в розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві грн сорок коп) гривень.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 16.12.2024