Справа № 280/10800/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

16 грудня 2024 року Справа № 280/10800/24 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р..В, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича (69067, м. Запоріжжя-67, а/с 1622), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Богдана Хмельницького, буд.116-А, м. Дніпро, 69000) про визнання рішення протиправним, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 18.11.2024, ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними рішення №19 від 06.03.2023 року відповідача 2 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 року;

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 на дату виникнення права на пенсію 50 років та здійснення нарахування та виплати пенсії з 17.01.2023 по 17.01.2024;

зобов`язати відповідача 2 зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 18.05.2010 по 08.09.2010 за професією учень горнового феросплавних печей 3 розряду в АТ «ЗФЗ» та з 18.05.2000 по 25.04.2001 на посаді шлакувальника копрового цеху ПрАТ «Запоріжсталь» та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17.01.2023 року;

зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок та виплату різниці між призначеною пенсією позивачу за віком, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 по 17.01.2024.

Крім того, до позову додано заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 26.11.2024, яка була отримана представником позивача в електронному кабінеті 26.11.2024, позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

29.11.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про виправлення недоліків позову, до якої додані:

уточнений позов, в якому позивач просить:

визнати протиправними рішення №19 від 06.04.20223 року (№40539/01-16 від 06.04.2023) відповідача 2 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 року;

визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 на дату виникнення права на пенсію 50 років та здійснення нарахування та виплати пенсії з 17.01.2023 по 17.01.2024;

зобов`язати відповідача 2 зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 18.05.2010 по 08.09.2010 за професією учень горнового феросплавних печей 3 розряду в АТ «ЗФЗ» та з 18.05.2000 по 25.04.2001 на посаді шлакувальника копрового цеху ПрАТ «Запоріжсталь» та призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17.01.2023 року;

зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок та виплату різниці між призначеною пенсією позивачу за віком, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.01.2023 по 17.01.2024;

та заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом зазначає, що оскаржуване рішення відповідача 2 до направлення відповіді відповідача 1 від 28.10.2024, яку позивач отримав поштою 04.11.2024, позивачу не направлялось поштою та не вручалось під особистий підпис. Про прийняття такого рішення позивача було поінформовано працівником сервісного центру відповідача 1, але його текст позивачу не надавався. Тому першою датою отримання рішення відповідача 2 вважає 04.11.2024.

В період з 09.12.2024 по 15.12.2024 суддя перебував у відпустці.

Надаючи оцінку поважності наведених у заяві причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, необхідно зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

При цьому, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Верховний Суд неодноразово зазначав (для прикладу, в постанові від 01 червня 2022 року у справі №640/4086/20, від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19), що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Позивач заявляє про відновлення свого порушеного права відповідачем 2 з 17.01.2023 при цьому позов подано до суду 18.11.2024 (передано до надіслання до суду засобами поштового зв`язку).

В першому варіанті свого позову, а також в першому варіанті заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом позивач чітко зазначає, що копію оскаржуваного рішення відповідача 2 він отримав 06.04.2023 й після цього, 20.04.2023, звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до АТ «Запорізький завод феросплавів», треті особи: відповідач 1 та відповідач 2 про зобов`язання видати уточнюючу довідку стосовно стажу роботи на підприємстві.

Крім того, в рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2024 по справі №332/4945/23 міститься чітке посилання на оскаржуване рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за відсутності необхідного пільгового стажу, а також на заперечення відповідача 2, як і відповідача 1, проти задоволення вимог позивача по справі №332/4945/23.

Відтак, твердження позивача про отримання ним копії оскаржуваного рішення відповідача 2 лише з листом відповідач 1 в листопаді 2024 року спростовується ним самим у попередній редакції цього позову, а також спростовується обставинами справи №332/4945/23, в якій відповідач 2 був визначений позивачем в якості третьої особи.

Наведене свідчить, що про існування оскаржуваного рішення відповідача 2 позивачу було достовірно відомо з квітня 2023 року.

Посилання позивача на те, що копія оскаржуваного рішення відповідача 2 була отримана ним разом з листом відповідача 1 від 28.10.2024 №0800-0206-8/97793 не відповідає змісту цього листа відповідача 1 (у цій відповіді на адвокатський запит відсутнє як посилання на рішення відповідача 2, так і зазначення про наявність будь-яких додатків до цього листа). Крім того, таке посилання не спростовує факту обізнаності позивача з існуванням оскаржуваного рішення відповідача 2 ще з квітня 2023 року.

Додані до позову матеріали не містять відомостей про те, що, не отримуючи з січня 2023 року по січень 2024 року пенсійні виплати позивач без зволікань та протягом розумного строку вчинялись будь-які активні дії, спрямовані на з`ясування інформації щодо підстав не призначення йому пенсії з січня 2023 року, водночас, вперше представник позивача звернувся до відповідача 1 щодо спірного питання лише 17.10.2024, що не може бути визнано як розумний строк для пошуку шляхів захисту порушеного права.

Також слід зазначити, що отримання листа у відповідь на заяву щодо пенсійного забезпечення або про перерахунок пенсії не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Аналогічним чином застосовано норми права Верховним Судом в постанові від 04.07.2023 у справі № 320/2938/21, від 21.02.2024 у справі №240/27663/23 тощо.

Разом з тим необхідно звернути увагу, що вищенаведене стосується лише позовних вимог до відповідача 2 (щодо оскарження його рішення та похідної вимоги) та не стосується вимог позивача до відповідача 1.

З урахуванням наведеного суддя висновує, що позивач пропустив строк звернення з цим адміністративним позовом до суду першої інстанції в частині позовних вимог до відповідача 2, при цьому не наводить поважних причин пропуску звернення до суду із цим позовом.

Суддя зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічне правозастосування наведене у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 по справі №240/27663/23.

Позивач не наводить жодних доводів, що саме перешкоджало йому подати позов до відповідача 2 до суду у визначений чинним законодавством строк. Отже, доказів поважності пропуску строку звернення до суду з вимогами до відповідача 2 позивачем не надано.

Суддя зауважує, що учасники справи зобов`язанні діяти вчасно та в належний спосіб, у зв`язку з чим, будь-які зволікання останніх не свідчать про намір добросовісної реалізації права на звернення до суду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що законодавцем пов`язано початок перебігу строку звернення до адміністративного суду саме із днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не наявністю висновку суду щодо правильності чи неправильності обраного способу захисту.

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не потрібно розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Зі змісту наведених правових норм також убачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Отже, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність і непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), заява №28090/95).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Осман проти Сполученого Королівства, (Osman v. the United Kingdom), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Круз проти Польщі, (Kreuz v. Poland), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Згідно ч. 1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позовну заяву із заявленими вимогами до відповідача 2 подано з порушенням установленого законом строку для звернення до адміністративного суду, матеріали справи не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з такими вимогами поважними, суддя висновує, що позовна заява в частині позовних вимог до відповідача 2 підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 123, 169, 241, 243, 246 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича (69067, м. Запоріжжя-67, а/с 1622), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Богдана Хмельницького, буд.116-А, м. Дніпро, 69000) про визнання рішення протиправним, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати представнику позивача засобами системи «Електронний суд».

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви, згідно з частиною 8 статті 169 КАС України, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Суддя Р.В. Кисіль