Справа № 360/1280/24
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1280/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2024 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), відповідно до якого позивач, з урахуванням уточнення від 04.11.2024 просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 51 від 28.08.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014 період роботи на посадах державних службовців: з 10.10.1995 до 18.06.1996 - завідуючою канцелярією прокуратури Троїцького району Луганської області; з 19.06.1996 до 11.04.2000 - спеціалістом 2 категорії прокуратури Троїцького району Луганської області; з 12.04.2000 до 21.12.2001 - завідуючою підрозділом з обліку та доставки документів прокуратури Троїцького району Луганської області;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УП від 14.10.2014, призначити пенсію позивачу та направити електронну пенсійну справу позивача для здійснення виплати пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.08.2024 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення № 51 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж роботи за вислугу років - 25 років, передбачений ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УП.

Зокрема, до стажу роботи за вислугу років позивача не зараховано періоди роботи на посадах державної служби з 10.10.1995 по 21.12.2001 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.07.1991, оскільки в зазначені періоди не підтверджено, що заявниця мала вищу юридичну освіту. Крім того, посади, яка заявниця займала в цей період, не належать до категорії посад прокурорів/слідчого складу.

Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03.09.2024 позивачу було надано вищевказане рішення № 51 від 28.08.2024 про відмову у призначенні пенсії.

ОСОБА_1 вважає рішення відповідача № 51 від 28.08.2024 протиправним та таким, що порушує її конституційні права, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, про що 07.12.2024 надав суду відзив, в обґрунтування якого зазначив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014. Заява позивача про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області з 28.08.2024 №51 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 86 Закону України Про прокуратуру, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років.

29.11.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області, виправлено помилку в розрахунку стажу за вислугу років та стажу роботи на посадах прокурорів/слідчих та на заміну винесено рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №51, де замість неправильного стажу «22 роки 02 місяці 03 дні» зазначено вірний стаж за вислугу років «21 рік 05 місяців 18 днів». Стаж роботи на посадах прокурорів/слідчих склав 21 рік 05 місяців 18 днів.

Щодо позовних вимог по суті, зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, періоди роботи з 10.10.1995 по 21.12.2001 не підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки не підтверджено, що позивач мала вищу юридичну освіту.

Період навчання з 01.09.1993 по 04.07.1995 зараховано до загального страхового стажу. Половину вказаного періоду не зараховано до стажу роботи за вислугу років, оскільки згідно відомостей трудової книжки та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2023 по справі №185/7970/23 неможливо встановити факт навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, оскільки позивач навчалась у Луганському політехнічному коледжі за спеціальністю «Правознавство», відповідно до диплому серії НОМЕР_2 .

Відповідно, на думку відповідача, факт здобуття вищої юридичної освіти не підтверджено. Також не підтверджено факт навчання за денною формою.

Отже вважає, що відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача з 10.10.1995 по 21.12.2001 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону №1697, оскільки в даний період ОСОБА_1 не являлася особою з вищою юридичною освітою, як того вимагає Закон №1697, а саме ч.6 ст.87.

Згідно поданих документів вислуга років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону №1697 станом на день звернення становить 21 рік 05 місяців 18 днів (при необхідних не менше 25 років), а отже у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом №1697.

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В свою чергу позивачем, 12.12.2024 подано до суду відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої ОСОБА_1 вважає доводи ГУ ПФУ в Харківській області безпідставними, нормативно та фактично необґрунтованими з наступних підстав.

Так, в обґрунтування своїх доводів відповідачем надано копію рішення № 51 від 29.11.2024 про зміну рішення від 28.08.2024 за таким же № 51, яким змінено результат розрахунку стажу позивача на посадах прокурорів/слідчих в бік зменшення. До цього рішення додано копію розрахунку стажу (форма РС-право).

Вивченням цього документу вбачається, що відповідач вказує дату звернення для розрахунку - 20.08.2024, а дату призначення - 05.12.2023, тобто розрахунок стажу визначається на дату 05.12.2023, яка очевидно раніше дати 20.08.2024 (дати заяви про призначення пенсії).

В особистому кабінеті застрахованої особи веб-порталу ПФУ наявний розрахунок стажу (форма РС-право) на дату звернення із заявою 05.12.2023 до уповноваженого органу ПФУ.

Зміст розрахунку (форма РС-право) за датою звернення від 20.08.2024, який наданий суду до відзиву і покладений в основу рішення про зміну рішення в частині стажу повністю ідентичний розрахунку (форма РС-право) за датою звернення із заявою від 05.12.2023 за виключенням дати звернення та періоду розрахунку.

Таким чином, на думку позивача, зміна розрахунку стажу в бік зменшення сталася внаслідок використання кінцевої дати розрахунку стажу 30.09.2023, яка раніше дати звернення позивача - 20.08.2024 за призначенням пенсії до уповноважених органів ПФУ.

Прийняте рішення про зміну стажу роботи в бік зменшення позивач вважає додатковими протиправними діями відповідача, що здійснені за межами 10-денного терміну розгляду звернення за призначенням пенсії і є похідними від оскаржуваних ОСОБА_1 протиправних дій та рішень відповідача.

Факт порушення законних прав позивача та протиправності дій ГУ ПФУ в Харківській області при зміні результатів розрахунку стажу роботи ОСОБА_1 , підтверджується також Індивідуальними відомостями про застраховану особу на ім`я позивача (форма ОК-5) станом на 08.12.2024, які позивачем надано до матеріалів справи.

Стосовно доводів відповідача щодо не надання позивачем підтвердження про наявність у ОСОБА_1 вищої юридичної освіти в період роботи на посадах державної служби з 10.10.1995 по 21.12.2001 зазначила, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії було надано відповідачу дублікат диплому молодшого спеціаліста НОМЕР_3 за спеціальністю «Правознавство» з додатком, копію якого відповідачем надано суду.

Відповідно до п. 4.1 додатку до вказаного дублікату диплому, виданого на ім`я ОСОБА_1 , форма здобуття освіти є очна (денна). У пункті 6.1.2 зазначено, що строк навчання у Луганському політехнічному коледжі складає 1 рік 10 місяців - з 01.09.1993 по 04.07.1995.

Також, відповідно до п. 8.1 додатку до диплому зазначено, що коледж це заклад вищої освіти, що здійснює підготовку фахівців з вищої освітою за ступенем вищої освіти бакалавра або молодшого бакалавра.

Крім того, вказаний факт підтверджується записом у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , виданій 08.07.1991 та встановлений рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2023 у справі № 185/7970/23. Зазначені документи були надані позивачем відповідачу при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Рівень освіти, здобутий позивачем у 1995 році, відноситься до молодшого спеціаліста за кваліфікацією юрист, що прирівнюється до освітньо-професійного ступеня молодшого бакалавра, який в свою чергу відповідно до ст. 5 Закону України «Про вишу світу» № 1556-VП від 01.07.2014 є освітнім ступенем, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає доводи ГУ ПФУ в Харківській області, викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, у зв`язку з чим, просить суд прийняти відповідь на відзив ТУ ПФУ в Харківській області, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, у тому числі визнати протиправним рішення № 51 від 29.11.2024 про зміну рішення від 28.08.2024 за № 51.

Ухвалою суду від 28.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.11.2024 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

20.08.2024 позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

Заява позивача за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке рішенням від 28.08.2024 № 51 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до от. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ.

Відповідно до рішення зазначено, що вік заявника становить 48 років, стаж роботи заявника за вислугу років - 22 роки 2 місяці 3 дні, стаж роботи на посадах прокурорів/слідчих - 22 роки 2 місяці З дні, загальний страховий стаж - 31 рік 10 місяців 14 днів.

Згідно вказаного рішення відповідача від 28.08.2024 № 51, до стажу роботи за вислугу років ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи на посадах державної служби з 10.10.1995 по 21.12.2001 відповідно до трудової книжки НОМЕР_5 від 08.07.1991, оскільки в зазначені періоди не підтверджено, що заявниця мала вищу юридичну освіту. Також зазначено, що посади, яка заявниця займала в цей період, не належать до категорії посад прокурорів/слідчого складу. Оскільки, у заявниці, ОСОБА_1 , відсутній необхідний стаж роботи за вислугу років - 25 років, передбачений ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VП, відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ.

Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03.09.2024 ОСОБА_1 надіслано вищевказане рішення № 51 від 28.08.2024 ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії.

Позивач звернулась до суду не погоджуючись із прийнятим ГУ ПФУ в Харківській області рішенням від 28.08.2024 № 51 ГУ ГІФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії.

Водночас, разом з відзивом на позовну заяву відповідачем надано суду рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 29.11.2024 за № 51 (тобто ідентичний номеру рішення від 28.08.2024), яке прийнято відповідачем на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.08.2024 №51 і яким, як зауважує відповідач, Головним управлінням виправлено помилку в розрахунку стажу за вислугу років та стажу роботи на посадах прокурорів/слідчих, де замість неправильного стажу «22 роки 02 місяці 03 дні» зазначено вірний стаж за вислугу років «21 рік 05 місяців 18 днів». Стаж роботи на посадах прокурорів/слідчих склав 21 рік 05 місяців 18 днів.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (далі Закон № 1697 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 1697 прокурором органу прокуратури є: Генеральний прокурор; перший заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора; заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; перший заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник підрозділу Офісу Генерального прокурора; керівник підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; заступник керівника підрозділу Офісу Генерального прокурора; заступник керівника підрозділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; прокурор Офісу Генерального прокурора; прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; керівник обласної прокуратури; перший заступник керівника обласної прокуратури; заступник керівника обласної прокуратури; керівник підрозділу обласної прокуратури; заступник керівника підрозділу обласної прокуратури; прокурор обласної прокуратури; керівник окружної прокуратури; перший заступник керівника окружної прокуратури; заступник керівника окружної прокуратури; керівник підрозділу окружної прокуратури; заступник керівника підрозділу окружної прокуратури; прокурор окружної прокуратури (у тому числі прокурор - стажист окружної прокуратури).

Відповідно до частини першої статті 86 Закону України № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Частиною шостою статті 86 Закону №1697 передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Вказаний перелік періодів роботи є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 25 Закону УPCP «Про освіту» № 1060-ХІІ від 23.05.1991 (в редакції на час навчання позивача) визначено, що в Українській РСР встановлюється єдина структура системи освіти, що включає: дошкільне виховання; загальну середню освіту; професійну освіту; вищу освіту; післядипломну підготовку (стажування, клінічна ординатура тощо); аспірантуру; докторантуру; підвищення кваліфікації, перепідготовку кадрів; позашкільне навчання і виховання; самоосвіту.

Приписами статті 33 Закону № 1060 передбачено, що вища освіта забезпечує фундаментальну наукову та загально-культурну, практичну підготовку, одержання громадянами спеціальності відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, підвищення їх кваліфікації, вдосконалення професійної підготовки, перепідготовку, підготовку наукових та науково-педагогічних кадрів.

Вища освіта в Українській РСР здійснюється на базі повної загальної середньої освіти.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 1060 в Українській РСР вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Статтею 5 Закону України «Про вищу освіту» № 1556-VII від 01.07.2014 (далі Закон № 1556) передбачено, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.

Частинами другою, третьою статті 5 Закону № 1556 визначено, що здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (частина друга статты 5 Закону № 1556).

Молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому никлі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвічної освіти заклад вищої освіти мас право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.

Відповідно до статті 28 Закону № 1556 в Україні діють заклади вищої освіти таких типів: університет, академія, інститут, коледж.

Коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність (пункт 3 частини першої статті 28 Закону № 1556).

Згідно статті 9 Закону України «Про вищу освіту» № 2984-ІІІ в редакції від 17.01.2002 встановлюються такі види документів, які засвідчують здобуття особою вищої освіти та кваліфікації за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями: диплом молодшого спеціаліста, диплом бакалавра; диплом спеціаліста; диплом магістра.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 1556 диплом молодшого бакалавра є одним із документів про вищу освіту.

Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії» від 28.08.2024 № 51.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Харківській області вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років становить 22 роки 2 місяці 3 дні, у тому числі стаж роботи особи на посадах прокурорів/слідчих - 22 роки 2 місяці 3 дні.

Відповідачем до стажу роботи за вислугу років ОСОБА_1 не зараховано періоди її роботи на посадах державної служби з 10.05.1995 по 21.12.2001 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.07.1991, оскільки в зазначені періоди не підтверджено, що заявниця мала вищу юридичну освіту, крім того посади, які заявниця займала в цей період, не належать до категорії посад прокурорів/слідчого складу.

Разом з тим судом встановлено, що 29.11.2024 ГУ ПФУ в Харківській області було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за № 51 (тобто ідентичний номеру рішення від 28.08.2024), яке прийнято відповідачем на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.08.2024 №51 і яким, як зауважує відповідач, Головним управлінням виправлено помилку в розрахунку стажу за вислугу років та стажу роботи на посадах прокурорів/слідчих, де замість неправильного стажу «22 роки 02 місяці 03 дні» зазначено вірний стаж за вислугу років «21 рік 05 місяців 18 днів». Стаж роботи на посадах прокурорів/слідчих склав 21 рік 05 місяців 18 днів.

Водночас, з тексту зазначеного рішення від 29.11.2024 вбачається, що окрім виправлення розрахунку стажу позивача в бік зменшення, тобто з 22 років 02 місяців 03 днів на 21 рік 05 місяців 18 днів, воно також містить додаткову підставу його обґрунтування, що не містило первісне рішення від 28.08.2024. Зокрема відповідачем у рішення від 29.11.2024 зазначено, що період навчання з 01.09.1993 по 04.07.1995 зараховано до загального страхового стажу. Половину вказаного періоду не зараховано до стажу роботи за вислугу років, оскільки згідно відомостей трудової книжки та рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.09.2023 по справі №185/7970/23 неможливо встановити факт навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання. Також, вказаним рішенням до стажу роботи за вислугу років не зараховано періоди роботи на посадах державної служби з 10.10.1995 по 21.12.2001 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.07.1991, оскільки в зазначені періоди не підтверджено, що заявниця мала вищу юридичну освіту.

Отже, відповідачем вказаним рішенням не тільки виправлено допущену помилку у зазначенні стажу позивача, як зазначено у відзиві на позовну заяву, а й викладено нову (додаткову) підставу в обґрунтування відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

При цьому, доказів надіслання або вручення позивачу рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 29.11.2024 № 51, відповідачем суду не надано. Тобто, про існування вказаного рішення позивачу стало відомо лише після отримання відзиву відповідача.

Таким чином відповідачем, з урахуванням рішення від 29.11.2024, не зараховано до вислуги років позивачки половину строку навчання в Луганському політехнічному коледжі з 01.09.1993 по 04.07.1995 у зв`язку із неможливістю встановити факт навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, а також період роботи на посадах державної служби з 10.10.1995 по 21.12.2001, оскільки в зазначені періоди не підтверджено наявність вищої юридичної освіти ОСОБА_1 .

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.07.1991 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що позивач з 01.09.1993 по 04.07.1995 навчалась у Луганському політехнічному коледжі за спеціальністю «Правознавство», у зв`язку з чим отримала диплом молодшого спеціаліста № НОМЕР_2 від 04.07.1995 за спеціальністю «Правознавство», кваліфікація «юрист».

Внаслідок втрати позивачем диплому молодшого спеціаліста, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 185/7970/23 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт навчання ОСОБА_1 у Луганському політехнічному коледжі, за спеціальністю «Правознавство», відповідно до диплому серії НОМЕР_6 .

Суд звертає увагу, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 надано відповідачу, серед іншого дублікат диплому молодшого спеціаліста НОМЕР_3 за спеціальністю «Правознавство» з додатком, копія якого також міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 4.1 додатку до вказаного дублікату диплому, виданого на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що форма здобуття освіти є очна (денна). Згідно пункту 6.1.2 - строк навчання у Луганському політехнічному коледжі складає 1 рік 10 місяців - з 01.09.1993 по 04.07.1995. Крім того, відповідно до п. 8.1 додатку до диплому зазначено, що коледж це заклад вищої освіти, що здійснює підготовку фахівців з вищої освітою за ступенем вищої освіти бакалавра або молодшого бакалавра.

За наведених обставин суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача, викладених у рішенні від 29.11.2024 щодо неможливості встановити факт навчання ОСОБА_1 у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання з 01.09.1993 по 04.07.1995.

Суд зауважує, що на підставі наведених вище норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, рівень освіти, здобутий ОСОБА_1 у 1995 році, відноситься до І (першого) рівня вищої освіти з освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу XV Прикінцеві та Перехідні положення Закону №1556 передбачено, що після набрання чинності цим Законом диплом про вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста (початкова вища освіта) прирівнюється до диплома про вищу освіту за освітньо-професійним ступенем молодшого бакалавра.

Таким чином, рівень освіти, здобутий позивачкою у 1995 році, відноситься до молодшого спеціаліста за кваліфікацією юрист, що прирівнюється до освітньо-професійного ступеня молодшого бакалавра, який в свою чергу відповідно до статті 5 Закону №1556 є освітнім ступенем, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 08.07.1991 на ім`я позивача вбачається, що ОСОБА_1 з: 10.10.1995 до 18.06.1996 працювала на посаді завідувача канцелярією прокуратури Троїцького району; з 19.06.1996 до 11.04.2000 - спеціалістом 2 категорії прокуратури Троїцького району Луганської області; з 12.04.2000 до 21.12.2001 - завідуючою підрозділом з обліку та доставки документів прокуратури Троїцького району Луганської області.

Вказані обставини також підтверджуються довідкою Луганської обласної прокуратури за № 07/55вих-24 від 13.08.2024.

Отже, отримавши 04.07.1995 диплом НОМЕР_2 молодшого спеціаліста, позивачка здобула кваліфікацію юриста, яка відповідає першому рівню вищої освіти. При цьому, з 10.10.1995 до 21.12.2001 ОСОБА_1 працювала на посадах державних службовців з отриманою початковою вищою юридичною освітою.

Відповідно, суд дійшов висновку, що з урахуванням норм частини шостої статті 86 Закону № 1697 до вислуги років позивачки, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, підлягає зарахуванню робота ОСОБА_1 на посадах державних службовців з 10.10.1995 до 21.12.2001, які позивачка обіймала з вищою юридичною освітою.

Також половина періоду навчання позивачки з 01.09.1993 по 04.07.1995 в Луганському політехнічному коледжі за спеціальністю «Правознавство» із здобуттям кваліфікації «юрист», що відповідає першому рівню вищої освіти, повинна бути врахована до вислуги років, що дає право на призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 86 Закону № 1697.

Що стосується обрахунку відповідачем стажу роботи позивача на посадах прокурорів, суд зазначає таке.

З рішення відповідача від 29.11.2024 № 51 вбачається, що ГУ ПФУ в Харківській області змінено результат розрахунку стажу позивача на посадах прокурорів/слідчих та зазначено «21 рік 05 місяців 18 днів», тоді як в рішенні від 28.08.2024 було зазначено «22 роки 2 місяці 3 дні».

До рішення додано копію розрахунку стажу (форма РС-право), з якого вбачається дата звернення - 20.08.2024, дата призначення - 05.12.2023, кінцева дата розрахунку 30.06.2024. Тобто відповідачем розрахунок стажу визначено станом на 05.12.2023, тоді як позивач звернулась із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФУ в Харківській області 20.08.2024.

В іншому розрахунку стажу зазначено дату звернення та дату призначення 05.12.2023, кінцева дата - 30.09.2023.

Водночас, згідно інформації з особистого кабінету застрахованої особи веб-порталу ПФУ вбачається, що розрахунок стажу здійснено відповідачем на кінцеву дату - 30.09.2024.

Отже, розрахунки відповідача містять суперечливі відомості щодо дати звернення, дати призначення, а також періоду розрахунку.

За наведених обставин, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду (частина перша статті 58 Закону № 1058).

Отже, Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, а тому має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014 та чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 Розділу 4 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та із застосуванням положень статті 245 КАС України самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 51 від 28.08.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014;

визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.11.2024 № 51 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.08.2024 № 51;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, половину періоду навчання з 01.09.1993 по 04.07.1995 у Луганському політехнічному коледжі за спеціальністю «Правознавство»;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014 період роботи на посадах державних службовців: з 10.10.1995 до 18.06.1996 - завідуючою канцелярією прокуратури Троїцького району Луганської області; з 19.06.1996 до 11.04.2000 - спеціалістом 2 категорії прокуратури Троїцького району Луганської області; з 12.04.2000 до 21.12.2001 - завідуючою підрозділом з обліку та доставки документів прокуратури Троїцького району Луганської області, з урахуванням правових висновків суду;

зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області потворно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УП від 14.10.2014 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн згідно квитанції від 30.09.2024.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з обранням належного способу захисту прав позивача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 1211,20 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 51 від 28.08.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.11.2024 № 51 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 28.08.2024 № 51.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, половину періоду навчання з 01.09.1993 по 04.07.1995 у Луганському політехнічному коледжі за спеціальністю «Правознавство».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIІ від 14.10.2014 період роботи на посадах державних службовців: з 10.10.1995 до 18.06.1996 - завідуючою канцелярією прокуратури Троїцького району Луганської області; з 19.06.1996 до 11.04.2000 - спеціалістом 2 категорії прокуратури Троїцького району Луганської області; з 12.04.2000 до 21.12.2001 - завідуючою підрозділом з обліку та доставки документів прокуратури Троїцького району Луганської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області потворно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.08.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УП від 14.10.2014, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян