Справа № 140/9498/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9498/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення у формі листа від 30 серпня 2024 року №11058-10295/П-02/8-0300/24 про відмову у перерахунку пенсії (допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів про стаж за 1989-1995 роки, згідно з записами у трудовій книжці); зобов`язати перерахувати з 11 травня 2024 року пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV), зарахувавши до страхового стажу період роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року у Луцькому м`ясокомбінаті.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що з травня 2024 року отримує пенсію за віком та у серпні 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку із наданням додаткових документів про стаж за 1989-1995 роки. Однак відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку призначеної пенсії, до стажу роботи не зараховано період роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року у Луцькому м`ясокомбінаті, оскільки запис завірено печаткою УРСР.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та зазначив, що записи в трудовій книжці про роботу в період з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року у Луцькому м`ясокомбінаті відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, відбиток печатки підприємства та підпис керівника при звільненні з роботи. Та обставина, що роботодавець своєчасно не замінив печатку не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 04 квітня 1989 по 20 червня 1995 року. Зазначення на печатці підприємства слова «УРСР» жодним чином не спростовує факту звільнення згідно із відповідним записом. ОСОБА_1 зауважує, що обов`язок ведення трудових книжок законодавцем покладено на адміністрацію підприємств, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки не може позбавити його права на включення спірного періоду роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з урахуванням такого стажу.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.33-35). В обґрунтування цієї позиції вказав, що з 11 травня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. При обчисленні розміру пенсії до страхового стажу позивача на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 не враховано період роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року в Луцькому м`ясокомбінаті, оскільки запис завірено печаткою УРСР. Так, інструкцією про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 жовтня 1993 року №643 визначено порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, порядок їхнього користування, опис печаток та штампів та порядок їх зберігання й знищення. Адміністрація підприємства, з яким позивач перебував у трудових відносинах протягом встановленого періоду, не привела у відповідність свої статутні документи та штампи.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 11 травня 2024 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, ця обставина не є спірною та підтверджується копією рішення про призначення пенсії від 27 травня 2024 року №54 (а.с.41).

05 серпня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив зарахувати до стажу період роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року в Луцькому м`ясокомбінаті та здійснити перерахунок призначеної пенсії (а.с.23).

У відповідь на вказану заяву, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 30 серпня 2024 року №11058-10295/П-02/8-0300/24 повідомило позивача, що його страховий стаж складає 37 років 01 місяць 02 дні (коефіцієнт страхового стажу 0,37083). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток 17253,13 грн, який обчислено за період роботи з 01 липня 2000 року по 30 серпня 2024 року з урахуванням середньої заробітної плати по Україні 13559,41 грн (індивідуальний коефіцієнт заробітку 1,27241).

Розмір пенсії складає 6445,20 грн, з них: 6397,98 грн розмір пенсії за віком (17253,13 грн х 0,37083); 47,22 грн доплата за 2 роки понаднормового стажу (2361 грн х 2%), що відповідає вимогам чинного пенсійного законодавства.

При обчисленні розміру пенсії до страхового стажу на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 не враховано період роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року в Луцькому м`ясокомбінаті, оскільки запис завірено печаткою УРСР (а.с.24-25).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо незарахування до його стажу періоду роботи у Луцькому м`ясокомбінаті з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон №1058-IV.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В силу вимог частини четвертої статті 24 вказаного Закону визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України від 05 липня 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 грудня 2019 року у справі №235/805/17, від 06 грудня 2019 року у справі №663/686/16-а, від 06 грудня 2019 року у справі №500/1561/17, від 05 грудня 2019 року у справі №242/2536/16-а.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 , зокрема: 04 квітня 1989 року прийнятий слюсарем у Луцький м`ясокомбінат відповідно до наказу від 04 квітня 1989 року №18; 20 червня 1995 року звільнений за власним бажанням згідно з наказом від 20 червня 1996 року №16 (а.с.13-22). Відповідні записи трудової книжки позивача не містять в собі виправлень, здійснені у послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис.

Отже, трудовою книжкою підтверджується факт роботи позивача в період з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1996 року у Луцькому м`ясокомбінаті.

Під час спірного періоду роботи позивача, діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (далі Інструкція №162) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58).

Пунктом 2.3 Інструкції №162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції №58).

Пунктом 4.1 Інструкції №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (пункт 1.5 Інструкції №58).

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року в Луцькому м`ясокомбінаті, відповідач вказує, що запис про цей період роботи у трудовій книжці позивача завірений печаткою УРСР.

Твердження відповідача про те, що вказаний період роботи зарахувати до страхового стажу позивача неможливо, не ґрунтуються на жодній правовій нормі. Так, відтиск печатки однозначно вказує на те, що вона належить підприємству Луцький м`ясокомбінат, де і працював позивач. Водночас, приписи Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18 жовтня 1993 року №643, не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів з символікою УРСР та про обмежений певним строком обов`язок щодо їх заміни.

Та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені такою печаткою, юридично нікчемними. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року, а самі записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Суд враховує, що частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до приписів статті 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №127/9055/17.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження спірного стажу позивача.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки. Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Відтак, наведені посилання відповідача є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного стажу, оскільки трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу за вказаний період, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, тому, на переконання суду, дані трудової книжки ОСОБА_1 є достатнім підтвердженням його страхового стажу.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідач, не зарахувавши до страхового стажу позивача спірний період його роботи, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 у спорі про зарахування до страхового стажу період роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Разом з тим, позивач помилково вважає, що лист Головного управління ПФУ у Волинській області від 30 серпня 2024 року №11058-10295/П-02/8-0300/24 є рішенням актом індивідуальної дії.

Отже, урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року та перерахунку пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 11 травня 2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 10 вересня 2024 року №13, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с. 8, 28).

З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року та перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 11 травня 2024 року перерахунок та виплату пенсії за віком (з урахуванням раніше виплачених сум), зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 04 квітня 1989 року по 20 червня 1995 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк