Справа № 380/14496/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року м. Львівсправа № 380/14496/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку від 27 березня 2024 року № 8930/6/13-01-24-12;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15 березня 2012 року. Зазначає, що на думку податкового органу, 29 січня 2024 року набрав чинності Закон України від 10 серпня 2023 року № 3317-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі також Закон № 3317), що є підставою для виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку, про що Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято рішення від 27 березня 2024 року № 8930/6/13-01-24-12 (далі також спірне/оскаржуване рішення).

Позивач не погоджується із зазначеним рішенням відповідача, оскільки воно не містить інформації, згідно з якою фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є таким, щодо якого застосовані санкції. Крім цього, з порушенням вимог пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України (далі також ПК України) контролюючий орган прийняв рішення про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку без проведення перевірки.

Отже, спірне рішення прийняте відповідачем без установлення порушень, які б мали наслідком його прийняття, без проведення перевірки платника податку, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

У зв`язку з наведеним просить адміністративний позов задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 31 березня 2024 року анульовано реєстрацію платника єдиного податку на підставі норми прямої дії. Так, з 29 січня 2024 року набрав чинності Закон № 3317. Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону контролюючий орган анулює реєстрацію платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку на підставі рішення контролюючого органу платникам податку, щодо яких на дату набрання чинності цим Законом у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій). Законом № 3317 внесені зміни до пункту 299.10 статті 299 ПК України, які регулюють, зокрема, порядок виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі наявності щодо платника податку рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом № 3317.

Відповідач уважає, що оскаржуване рішення є таким, що відповідає положенням ПК України, натомість позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відповідно задоволенню не підлягають.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 12 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 19 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для виключення позивача з реєстру платника єдиного податку.

Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року повторно витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для виключення позивача з реєстру платника єдиного податку.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 15 березня 2012 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, є платником єдиного податку третьої групи.

27 березня 2024 року Головне управління ДПС у Львівській області прийняло рішення № 8930/6/13-01-24-12 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку.

Зазначеним рішенням повідомлено, що:

«З 29 січня 2024 року набрав чинність Закон України від 10 серпня 2023 року № 3317-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3317 контролюючий орган анулює реєстрацію платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку на підставі рішення контролюючого органу платникам податку, щодо яких на дату набрання чинності цим Законом у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів.

Законом України № 3317 внесені зміни до пункту 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, які регулюють порядок виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі наявності щодо платника податку рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом № 3317».

Датою виключення з реєстру платника єдиного податку є 31 березня 2024 року.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, уважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 8930/6/13-01-24-12 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02 грудня 2010 року (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Абзацом першим пункту 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 ПК України до третьої групи платників єдиного податку належать фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

електронні резиденти (е-резиденти), які зареєструвалися як фізичні особи - підприємці, здійснюють господарську діяльність з надання послуг, виробництва та/або продажу товарів виключно на користь нерезидентів України, за умови що протягом календарного року вони відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб - громадян або резидентів України;

не отримують доходи з джерелом походження з України, крім пасивних доходів;

обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Реєстрація електронних резидентів (е-резидентів) платниками єдиного податку третьої групи здійснюється контролюючим органом протягом двох робочих днів з дати отримання від державного реєстратора відомостей про реєстрацію електронного резидента як фізичної особи - підприємця у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Згідно з пунктом 299.2 статті 299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

За змістом підпункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків;

5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу;

6) набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті;

7) втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента);

8) наявність щодо платника податку рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції»:

щодо платників першої і другої груп - в останній день місяця, у якому прийнято таке рішення;

щодо платників третьої і четвертої груп - в останній день кварталу, у якому прийнято таке рішення.

Своєю чергою, 29 січня 2024 року набрав чинності Закон України від 10 серпня 2023 року № 3317-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3317 контролюючий орган анулює реєстрацію платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку на підставі рішення контролюючого органу платникам податку, щодо яких на дату набрання чинності цим Законом у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», прийняті рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій):

щодо платників першої і другої груп - в останній день місяця, у якому набрав чинності цей Закон;

щодо платників третьої і четвертої груп - в останній день кварталу, у якому набрав чинності цей Закон.

Отже, підставою для анулювання контролюючим органом реєстрації платником єдиного податку відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3317 є факт наявності станом на дату набрання чинності цим Законом рішення щодо платника податку про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».

У аспекті цього суд зауважує, що рішення податкового органу про виключення з реєстру платника єдиного податку є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цим актом; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, оцінити їх крізь призму норм права, що регулюють відповідні правовідносини, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18, від 10 січня 2020 року у справі № 2040/6763/18).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що в оскарженому рішенні про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку відповідач лише покликався на факт набрання чинності Законом № 3317 та процитував пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

А також відзначив, що «Законом України № 3317 внесені зміни до пункту 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України, які регулюють порядок виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі наявності щодо платника податку рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом № 3317», однак тут допустив помилку, адже в абзаці першому підпункту 8 пункту 299.10 ст. 299 ПК України зазначено «у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», а не «у порядку, встановленому Законом № 3317».

Суд відзначає, що Закон № 3317 не є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про виключення платника з реєстру платника єдиного податку, а визначає умови для його прийняття, а саме наявність станом на дату набрання чинності цим Законом рішення щодо платника податку про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».

Утім, оскаржуване рішення відповідача не містить жодних посилань на наявність станом на дату набрання чинності Законом № 3317 рішення щодо застосування до позивача спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».

Фактично ж підставою для прийняття оскаржуваного рішення про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку зазначено факт набрання чинності Законом № 3317, а не конкретне рішення (номер, дата, суб`єкт видання, особа, якої воно стосується тощо) щодо застосування до позивача спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», як того вимагає пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3317.

Зазначене безумовно вказує на те, що спірне рішення відповідача є необґрунтованим, невмотивованим, нечітким, оскільки приймаючи таке рішення суб`єкт владних повноважень не навів конкретних фактичних підстав його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

До того ж, абзацом першим пункту 299.11 статті 299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Однак у матеріалах справи відсутні докази проведення податковим органом перевірки згідно з абзацом першим пункту 299.11 статті 299 ПК України, за результатами якої податковий орган міг би встановити фактичну підставу прийняття спірного рішення наявність станом на дату набрання чинності Законом № 3317 рішення щодо застосування до позивача спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції».

Крім того, суд зауважує, що ухвалами від 19 липня 2024 року та від 01 серпня 2024 року суд двічі витребовував у відповідача належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для виключення позивача з реєстру платника єдиного податку.

05 серпня 2024 року представник відповідача подала до суду клопотання, до якого долучила лише копію спірного рішення, та вказала, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 31 березня 2024 року анульовано реєстрацію платника єдиного податку на підставі норми прямої дії та рішення контролюючого органу.

Утім, жодного рішення щодо застосування до позивача спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) у порядку, встановленому Законом України «Про санкції», як того вимагає пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3317 або хоча б посилання на відповідне рішення відповідач не надав (не навів).

Притому суд не заперечує факту наявності станом на дату набрання чинності Законом № 3317 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 03 квітня 2021 року № 140/2021, яким (підпункт 1 пункт 2) вирішено застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1 (позиція 2) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , строк застосування три роки.

Однак суд не може з огляду на наявність станом на дату набрання чинності Законом № 3317 рішення про застосування до позивача обмежувальних заходів відповідно до Закону України «Про санкції» визнати рішення відповідача про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку правомірним, оскільки вказане рішення не зазначене як фактична підстава для прийняття оскаржуваного рішення, водночас суд не уповноважений самостійно, замість суб`єктів владних повноважень, наводити фактичні підстави прийнятих ними рішень, які оспорюються.

Крім того, суд відзначає, що станом на дату звернення позивача з цим позовом до суду строк застосування до ОСОБА_1 обмежувальних заходів відповідно до Закону України «Про санкції» закінчився.

Ураховуючи вищевикладене, суд констатує, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається у можливість належної реалізації конституційного права позивача на здійснення підприємницької діяльності, тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини першої, пункту другого частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 3028,00 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27 березня 2024 року № 8930/6/13-01-24-12 про виключення ОСОБА_1 з реєстру платника єдиного податку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3028,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна