Справа № 420/9516/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9516/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 27 лютого 2024 року № 41 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 40000,00 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст.262 КАС України).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач. з 10.03.2022 по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України та перебуває на посаді головного сержанта військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанта. В період з 09.01.2024 по 25.01.2024 ОСОБА_1 перебував у відпустці. 19.01.2024 мав бесіду з українським ОСОБА_3 з приводу підвищення ефективності допомоги Збройним Силам України та вдосконалення системи управління в Збройних силах України в частині застосування безпілотних апаратів наземної та повітряної дії. Вказана бесіда була розміщена на власному youtube-каналі ОСОБА_4 . Рапортом заступника командира начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , було доведено до командира в/ч НОМЕР_2 про порушення ОСОБА_5 окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, командира військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707 щодо категоричної заборони особовому складу (всім категоріям військовослужбовців включно з командуванням батальйонів) надавати інтерв`ю засобам масової інформації будь-якої форми власності у будь-який спосіб, зокрема давати оцінку діям командування, застосування військової частини (підрозділу) в бойових діях, розкриття будь-яких елементів місць розташування особового складу (незалежно від того, коли це було), кількісно-якісні показники отриманого озброєння та військової техніки, елементи бойових наказів (розпоряджень), оцінку морально-психологічного стану, кількісно-якісні показники укомплектованості (поповнення, втрати, полон). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 №70 було призначено службову перевірку інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення вини осіб, які вчинили правопорушення за фактом надання інтерв`ю засобам масової інформації головним сержантом військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 . 12.02.2024 ОСОБА_1 були надані пояснення, де він розповів, що бесіда з українським ОСОБА_3 стосувалася висвітлення потреб у сфері розвитку безпілотних систем, будь-якої службової інформації та/або таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України, та які визнані державною таємницею і підлягають охороні державою, а також даних щодо військової техніки чи військовослужбовців він не розкривав та не розповсюджував. 27.02.2024 т.в.о. начальника групи розвідки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 було складено доповідну записку за №270 стосовно результатів проведення службової перевірки. В доповідній записці зазначено, що після перегляду інтерв`ю, наданого засобам масової інформації головним сержантом військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 від 19.01.2024 року встановлено відсутність в його висказуваннях будь-якої суттєвої інформації, що могла би вплинути та/або могла бути використаною для дискредитації Збройних Сил України та/або застосованою для підриву обороноздатності держави взагалі. 27.02.2024 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 було видано наказ № 41 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким було притягнуто штаб-сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта військової частини НОМЕР_1 за допущення ним дій, що відносяться до малозначних, у зв`язку з наданням ним інтерв`ю засобам масової інформації, чим порушено вимоги статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги наказів командирів, вимоги ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників), до відповідальності шляхом покладання дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження.

Оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, оскільки:

- висновки службової перевірки за своєю суттю і підставами не можуть бути підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, адже остання проводиться виключно з метою перевірки повідомлень про вчинення дисциплінарного правопорушення за відсутності інформації про винних осіб, а також з`ясування наявності підстав для проведення службового розслідування;

- саме за наслідками проведеного службового розслідування та з`ясування наявності неправомірних дій військовослужбовця; зв`язку правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); його вини та ступеня вини; причинного зв`язку між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; встановлення вимог нормативно- правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причин та умов, що сприяли правопорушенню, таку особу можна притягнути до дисциплінарної відповідальності;

- притягнення позивача до відповідальності лише за наслідками проведеної службової перевірки та без проведення службового розслідування, яке є необхідним для встановлення всіх складових правопорушення, з`ясування причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи, є неправомірним;

- оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності був прийнятий з порушенням п. 86 Дисциплінарного статуту - 27.02.2024 року;

- враховуючи відсутність відповідної норми права, яка б встановлювала обмеження передбаченого ст. 34 Конституції України права на свободу слова та вільне вираження своїх поглядів та переконань, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є протиправним;

- до відповідальності позивача притягнуто за порушення ним статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги

наказів командирів, вимоги ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників), тобто за дії, які він не вчиняв, оскільки не міг порушити наказ у разі відсутності такого наказу;

- ОСОБА_7 не є працівником будь-якого медіа, не відноситься до суб`єктів у сфері онлайн-медіа, тому в даному випадку позивач не міг порушити заборону надання інтерв`ю засобам масової інформації і не міг бути притягнутий до відповідальності за правопорушення, яке не вчиняв;

- враховуючи відсутність передбаченого законом обмеження конституційного права особи на свободу думки і слова та вільне вираження поглядів й переконань, і пряму суперечність розпоряджень військового командування нормам Конституції, в діях позивача відсутня протиправна поведінка;

- про відсутність шкідливих наслідків, а саме, що діяння не заподіяло і не могло заподіяти будь-якої шкоди фізичним чи юридичним особам, суспільству або державі, зазначено в самому оскаржуваному наказі. Тобто відсутній склад правопорушення, що виключає притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

11.04.2024 року Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначила, що:

- призначення службової перевірки та/або службового розслідування не є обов`язком для командира якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення). Виключно за умови необхідності уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного правопорушення, за фактом якого проведено службову перевірку, та ступеня вини військовослужбовця за результатами службової перевірки може бути проведено службове розслідування. Отже притягнення до дисциплінарної відповідальності за наслідками службової перевірки, де встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, відповідає встановленим вимогам законодавства;

- службову перевірку завершено в день подання результатів перевірки, що оформлено відповідною доповідною запискою від 27.02.2024 р. № 270. 2.2.6. Рішення (наказ) командира про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення прийнято 27.02.2024 №41. Отже притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності накладене у межах встановленого законодавством строку;

- в межах вимог встановлених статтею 64 Конституції України, на підставі окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 р. №26329/С, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022 р., розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 р. №1528/17/3/53, командиром військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 р. №10/5/585 та від 02.06.2023 р. №10/5/707, встановлено вимогу щодо категоричної заборони особовому складу (всім категоріям військовослужбовців включно з командуванням батальйонів) надавати інтерв`ю засобам масової інформації будь-якої форми власності у будь-який спосіб, зокрема давати оцінку діям командування, застосування військової частини (підрозділу) в бойових діях, розкриття будь-яких елементів місць розташування особового складу (незалежно від того, коли це було), кількісно-якісні показники отриманого озброєння та військової техніки, елементи бойових наказів (розпоряджень), оцінку морально- психологічного стану, кількісно-якісні показники укомплектованості;

- розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707, на виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, є законним та підлягає виконанню всім підпорядкованим особовим складом;

- Військова частина НОМЕР_1 є підпорядкованою військовій частині НОМЕР_2 , отже розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 є обов`язковими до виконання всім особовим складом військової частини НОМЕР_1 . Вимоги Розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707 неодноразово доводились та оголошувались протягом періоду з серпня 2022 року по теперішній час, під час щотижневих нарад управління військової частини НОМЕР_1 на яких також був присутній штаб-сержант ОСОБА_1 , головний сержант військової частини НОМЕР_1 , з метою подальшого доведення цієї інформації до особового складу військової частини;

- за загальнодоступною інформацією в мережі інтернет можна дізнатись, що ОСОБА_7 : журналіст, український політолог, шеф-редактор інтернет-видання "Хвиля", експерт Українського інституту майбутнього. За своєю професійною діяльністю має багатотисячну аудиторію тільки підписників в «Facebook» та «YouTube», де він періодично викладає інформаційні програми, більш політичного змісту, в яких виступає у якості ведучого. Отже передання інформації групам людей за допомогою інтернету, в т.ч. з використанням сайтів «Facebook» та «YouTube», є розповсюдженням інформації за допомогою ЗМІ, що саме зроблено позивачем (військовослужбовцем) в порушення вимог старшого командира (начальника), за що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом накладання стягнення у вигляді зауваження;

- штаб-сержант ОСОБА_1 , головний сержант військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою, маючи обов`язок дотримуватись вимог наказів (розпоряджень) старшого командира (начальника), в порушення вимог розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707, на виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, якими заборонено надання інтерв`ю засобам масової інформації будь-якої форми власності у будь-який спосіб, 19 січня 2024 року надав інтерв`ю засобам масової інформації. В діях позивача наявні ознаки дисциплінарного правопорушення. Причинами та умовами, що призвели до порушення виконавської дисципліни позивачем стали: особиста легковажність, порушення ним вимог статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників). З урахуванням обставин встановлених в ході службової перевірки (Доповідна записка від 27.02.2024 № 270), вищезазначене діяння віднесено до малозначного, адже не спрямовано на заподіяння будь-якої шкоди, оскільки лише формально містить ознаки порушення вимог встановлені наказом командира, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти будь-якої шкоди фізичним чи юридичним особам, суспільству або державі;

- застосування до військовослужбовця певного виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень командира, з яких зауваження є найменш обтяжливим. До позивача за наявності факту дисциплінарного правопорушення, з урахуванням матеріалів службової перевірки, командиром застосовано найменш обтяжливе дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.

Щодо витрат на правничу допомогу - відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України, - для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем не додано до позовної заяви детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, отже сума у розмірі 40000 грн. є безпідставною та необґрунтованою.

18.04.2024 року представник позивача подала відповідь на відзив, у якій, зокрема, наполягала на задоволенні позовних вимог та зазначила, що підстави, порядок, та строк притягнення до дисциплінарної відповідальності та особи, які уповноважені приймати рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначені лише для випадків, коли проводилось службове розслідування. Відповідно до п. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Інших строків накладення дисциплінарного стягнення Дисциплінарним статутом не передбачено. Вимоги щодо заборони надавати інтерв`ю засобам масової інформації будь-якої форми власності у будь-який спосіб, встановлені в окремому дорученні начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, розпорядженні начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, командиром військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707, прямо суперечать Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», тобто є протиправними. За невиконання протиправних вимог позивач не міг бути притягнутим до дисциплінарної відповідальності.

15.05.2024 року представник позивача подала заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій просить у разі задоволення судом позову стягнути витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката по договору про надання правничої допомоги від 05.03.2024 року у розмірі 40000грн., на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 , яка виконує функції грошового та інших видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвала суду від 01.04.2024 року була надіслана та доставлена до «Електронного кабінету» Військової частини НОМЕР_2 01.04.2024 року (а.с.62); у встановлений судом строк відзив на позовну заяву надано не було, про поважність причин неподання не повідомлено.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить службу на посаді штаб-сержанта, головного сержанта Військової частини НОМЕР_1 , з 08.01.2024 по 25.01.2024 року перебував у відпустці (а.с.25,28-34).

19.01.2024 позивач мав бесіду з українським блогером ОСОБА_8 , бесіда була розміщена на власному youtube-каналі ОСОБА_4 за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=ik4Y8aj9DPg&ab_channel=YuriyRomanenko.

Рапортом заступника командира начальника відділення морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , полковника ОСОБА_9 було доведено до командира в/ч НОМЕР_2 про порушення ОСОБА_5 окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, командира військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707 щодо категоричної заборони особовому складу (всім категоріям військовослужбовців включно з командуванням батальйонів) надавати інтерв`ю засобам масової інформації будь-якої форми власності у будь-який спосіб, зокрема давати оцінку діям командування, застосування військової частини (підрозділу) в бойових діях, розкриття будь-яких елементів місць розташування особового складу (незалежно від того, коли це було), кількісно-якісні показники отриманого озброєння та військової техніки, елементи бойових наказів (розпоряджень), оцінку морально-психологічного стану, кількісно-якісні показники укомплектованості (поповнення, втрати, полон) (а.с.21).

На рапорті наявна резолюція «провести службову перевірку» (а.с.21).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 року №70 «Про призначення службової перевірки» було призначено службову перевірку інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення вини осіб, які вчинили правопорушення за фактом надання інтерв`ю засобам масової інформації головним сержантом військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 ; проведення перевірки доручено т.в.о.начальника групи розвідки В/ч НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_10 (а.с.22).

12.02.2024 року ОСОБА_1 були надані письмові пояснення, у яких він зазначив, що у період з 09.01.2024 року по 25.01.2024 року перебував у відпустці, бесіда з українським блогером ОСОБА_8 стосувалася висвітлення потреб у сфері розвитку безпілотних систем, будь-якої службової інформації та/або таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України, та які визнані державною таємницею і підлягають охороні державою, а також даних щодо військової техніки чи військовослужбовців він не розкривав та не розповсюджував. ОСОБА_1 є публічною особою, внесений до реєстру національних публічних діячів України та має конституційне право, яке у встановленому законодавством порядку не обмежувалось, на висловлювання власних думок та міркувань. При цьому ОСОБА_7 не є журналістом або представником жодного медіа (ЗМІ), а веде власний Youtube-канал. Позивачу невідомо про закон України, який в силу ч.3 ст.34 Конституції України обмежує здійснення прав на вільне вираження своїх поглядів і переконань в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації, одержаної конфіденційно. Тобто в Україні спеціальним законом не встановлено військову цензуру, будь-які інші розпорядження чи закони не мають юридичної сили (а.с.23-24).

27.02.2024 року т.в.о. начальника групи розвідки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 було складено доповідну записку за №270 стосовно результатів проведення службової перевірки.

В доповідній записці зазначено, що після перегляду інтерв`ю, наданого засобам масової інформації головним сержантом військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 від 19.01.2024 року, встановлено відсутність в його висказуваннях будь-якої суттєвої інформації, що могла би вплинути та/або могла бути використаною для дискредитації Збройних Сил України та/або застосованою для підриву обороноздатності держави взагалі, зокрема відсутні: оцінка дій командування частини; розкриття будь-яких елементів місць розташування особового складу частин; розкриття кількісно-якісних показників отриманого озброєння та військової техніки, елементів бойових наказів (розпоряджень); надання оцінки морально-психологічного стану, кількісно-якісні показники укомплектованості (поповнення, втрати, полон); надання будь-якої службової інформації та/або таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому законом, державною таємницею і підлягають охороні державою. Натомість на підставі окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, командиром військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707, встановлено вимогу щодо категоричної заборони особовому складу (всім категоріям військовослужбовців включно з командуванням батальйонів) надавати інтерв`ю засобам масової інформації будь-якої форми власності у будь-який спосіб, зокрема давати оцінку діям командування, застосування військової частини (підрозділу) в бойових діях, розкриття будь-яких елементів місць розташування особового складу (незалежно від того, коли це було), кількісно-якісні показники отриманого озброєння та військової техніки, елементи бойових наказів (розпоряджень), оцінку морально-психологічного стану, кількісно-якісні показники укомплектованості. Передання інформації групам людей за допомогою інтернету, в т.ч. з використанням сайтів «Fасеbоок» та «YouTube» є розповсюдженням за допомогою ЗМІ. (а.с.36-42).

У доповідній записці запропоновано Штаб-сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта військової частини НОМЕР_1 за допущення ним дій, що відносяться до малозначних, у зв`язку з наданням ним інтерв`ю засобам масової інформації чим порушено вимоги статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги наказів командирів, вимоги статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників), притягнути до відповідальності шляхом покладання дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження (а.с.41).

27.02.2024 року т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 41 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким було притягнуто штаб-сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта військової частини НОМЕР_1 за допущення ним дій, що відносяться до малозначних, у зв`язку з наданням ним інтерв`ю засобам масової інформації, чим порушено вимоги статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги наказів командирів, вимоги ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників), до відповідальності шляхом покладання дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження (а.с.45-48).

Наказ прийнятий на підставі Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, з метою вжиття заходів щодо недопущення подібних випадків в майбутньому та притягнення винних до відповідальності.

У наказі (а.с.45-48, копія якого надана позивачем разом із позовною заявою) зазначено (мовою оригіналу), що згідно з отриманою інформацією встановлено відсутність в висказуваннях ОСОБА_1 будь-якої суттєвої інформації, що могла би вплинути та/або могла бути використаною для дискредитації Збройних Сил України та/або застосованою для підриву обороноздатності держави взагалі, зокрема відсутні: оцінка дій командування частини; розкриття будь-яких елементів місць розташування особового складу частин; розкриття кількісно-якісних показників отриманого озброєння та військової техніки, елементів бойових наказів (розпоряджень); надання оцінки морально-психологічного стану, кількісно-якісні показники укомплектованості (поповнення, втрати, полон); Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, командиром військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707. Причинами та умовами, що призвели до порушення виконавської дисципліни штаб-сержантом ОСОБА_1 стали: особиста легковажність, порушення ним вимог статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників). З урахуванням обставин вищезазначене діяння віднесено до малозначного, адже не спрямовано на заподіяння будь-якої шкоди, оскільки лише формально містить ознаки порушення вимог встановлені наказом командира, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти будь-якої шкоди фізичним чи юридичним особам, суспільству або державі. Порушень вимог організації несення військової служби з боку посадових осіб військової частини у ході проведення перевірки не виявлено. Підстави для проведення службового розслідування відсутні (а.с.45-48).

У копії наказу від 27.02.2024 року №41 (наданій В/Ч НОМЕР_5 разом із відзивом на позовну заяву) зазначено: на виконання рішення начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 щодо фактів викладених у рапорті від 05.02.2024 р. заступника командира начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_11 , за рішенням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , тимчасово виконуючим обов`язки начальника групи розвідки військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_6 проведено службову перевірку з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення вини осіб, які вчинили правопорушення за фактом надання інтерв`ю засобам масової інформації головним сержантом військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_1 . В ході перевірки встановлено, що штаб-сержантом ОСОБА_1 , головним сержантом військової частини НОМЕР_1 , під час перебування у відпустці, у період у період з 09.01.2024 по 25.01.2024, а саме 19.01.2024 надано інтерв`ю українському блогеру Юрію РОМАНЕІЖО, яке останній розмістив зокрема на сайтах у «Fасеbоок» та «YouTube»: https://www.voulube.com/?v4k4Y8ai9DPg& abchannel=YurivRomanenko! http://vmw.facebook.com/share/r/dH6inc79JP4XUVeH/?mibextid=UalRPS. Під час перевірки здійснено перегляд вищевказаного інтерв`ю та відібрано пояснення від штаб-сержанта ОСОБА_13 , головного сержанта військової частини НОМЕР_1 . В діях штаб-сержанта ОСОБА_13 , головного сержанта військової частини НОМЕР_1 наявні ознаки дисциплінарного правопорушення у зв`язку з наданням ним інтерв`ю засобам масової інформації в порушення вимоги окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 р. №26329/С, розпорядження начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022 р., розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 р. №1528/17/3/53, командира військової частини НОМЕР_2 від 30.07.2022 р. №10/5/585 та від 02.06.2023 р. №10/5/707. Причинами та умовами, що призвели до порушення виконавської дисципліни штаб-сержантом ОСОБА_1 , головним сержантом військової частини НОМЕР_1 , стали: особиста легковажність, порушення ним вимог статті 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників). З урахуванням обставин вищезазначене діяння відноситься до малозначного, адже не спрямовано на заподіяння будь-якої шкоди, оскільки лише формально містить ознаки порушення вимог встановлені наказом командира, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяло і не могло заподіяти будь-якої шкоди фізичним чи юридичним особам, суспільству-або державі. Порушень вимог організації несення військової служби з боку посадових осіб військової частини у ході проведення перевірки не виявлено. Підстави для проведення службового розслідування відсутні (а.с.88-89)

Вважаючи вищезазначений наказ щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який також встановлює, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

За змістом статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно із статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно частини 3 статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Стаття 45 Дисциплінарного статуту передбачає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби передбачає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

У статті 58 Статуту внутрішньої служби визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, військовослужбовець повинен дотримуватися засад військової дисципліни та неухильно виконувати свої обов`язки, а у разі їх ігнорування військовослужбовець може бути притягнутий зокрема до дисциплінарної та матеріальної відповідальності із накладенням на нього відповідного дисциплінарного стягнення.

Так, зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що відповідно отриманої інформації (яка міститься у доповідній записці №270 від 27.02.2024 року) позивачем порушено вимоги окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 №26329/С, розпорядження начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_3 від 26.07.2022, розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 08.08.2023 №1528/17/3/53, командира військової частини НОМЕР_2 у розпорядженнях від 30.07.2022 №10/5/585 та від 02.06.2023 №10/5/707.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.4 Статуту Збройних Сил України в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, вимог ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗС України в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Суд встановив, що в матеріалах справи відсутні розпорядження командира В/Ч НОМЕР_2 , а також розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 , у якій проходить службу позивач.

За відсутності цих доказів суд позбавлений можливості оцінити підставність висновку службової перевірки про порушення позивачем розпоряджень командирів, оскільки їх зміст суду не відомий.

Розпорядження командирів В/Ч НОМЕР_2 та В/Ч НОМЕР_1 мали бути доведені до позивача після їх видання на підставі окремого доручення начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 18.07.2022 року №26329/С.

Суд зазначає, що статтями 84, 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини

Суд констатує, що спірний наказ відповідача прийнятий на підставі доповідної записки. При цьому, матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що службове розслідування військовою частиною проведено не було, оскільки на думку відповідача, факт порушення ОСОБА_1 вимог ст.4 Статуту Збройних Сил України в частині обов`язку неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, вимог ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗС України в частині беззастережно виконувати накази командирів (начальників), достовірно встановлено.

Проте суд вважає, що при прийнятті спірного наказу відповідачем не дотримано вимог ст. 84-87 Дисциплінарного статуту, оскільки останній не містить причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини, характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінку військовослужбовця.

При прийнятті наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем не було враховано всіх юридично-важливих обставин спірних правовідносин, а саме по собі посилання на доповідну записку не може вважатися достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із накладенням обраного виду дисциплінарного стягнення з тих міркувань, що факт вчинення дисциплінарного проступку має бути встановлено безпосереднім начальником (командиром), що логічно слідує з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

З матеріалів справи вбачається, що рапортом заступника командира начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , 05.02.2024 року було доведено до відома командира в/ч НОМЕР_2 про виявлені порушення в діях штаб-сержанта ОСОБА_1 05.02.2024 вказаний рапорт з відповідною резолюцією командира в/ч НОМЕР_2 був переданий для проведення службової перевірки командиру в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до п.86 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Оскільки службове розслідування не проводилось, виходячи з вимог п. 86 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення могло бути накладене на позивача не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, тобто не пізніше 15.02.2024 року.

Натомість оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем 27.02.2024 року, тобто із порушенням строків, встановлених п. 86 Дисциплінарного статуту

Суд наголошує, що процесуальним законодавством фактично встановлено презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, яка покладає на нього обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Суд враховує, що оскаржуваний наказ прийнято без проведення службового розслідування, під час якого можливо було встановити всі істотні обставини вчинення позивачем правопорушення, які ставляться йому у провину, а проведення лише службової перевірки не є достатнім, щоб зробити однозначний висновок про вчинення позивачем дисциплінарного порушення.

Враховуючи специфіку описаного порушення, значення висловлень позивача в ході інтерв`ю з блогером ОСОБА_8 в умовах дії воєнного стану, на думку суду, мало бути проведеним службове розслідування у складі призначеної комісії, сформульовані відповідні висновки, які ґрунтуються на відомчих розпорядчих актах та встановлених фактичних обставинах.

На відміну від службової перевірки висновок службового розслідування суд оцінив би як належний доказ для висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Решта доводів сторін на висновки суду по суті справи не впливають. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ в частині, що стосується позивача, є протиправним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а цей наказ - скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

ОСОБА_1 просить стягнути з Військової частини НОМЕР_2 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката по договору про надання правничої допомоги від 05.03.2024 у розмірі 40000грн.

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2024 року між Адвокатським об`єднанням «ПАВЕРЛЕКС», в особі голови об`єднання Свиди Катерини Володимирівни, що діє на підставі Статуту, пойменоване в подальшому «Об`єднання» та ОСОБА_1 «Клієнт», був укладений Договір про надання правничої допомоги, за умовами якого Об`єднання за дорученням Клієнта та в його інтересах, зобов`язується надати останньому правничу допомогу, а Клієнт зобов`язується сплатити за це гонорар. Правнича допомога надається Об`єднанням щодо представництва прав та законних інтересів ОСОБА_1 у справі (питаннях, спорах) з оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №41 від 27.02.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», а також перед юридичними та фізичними особами з питань, які пов`язані та виникають при захисті інтересів Клієнта у вказаному спорі. Для цілей цього договору, правнича допомога може надаватися в таких видах: консультації та роз`яснення з юридичних питань, складання усних та письмових довідок щодо законодавства з питань, що пов`язані з предметом правової допомоги; складання позовів, в тому числі зустрічних, заяв, скарг, відзивів, клопотань та Інших документів правового характеру; посвідчення копій документів у справах, які веде Об`єднання; здійснення представництва та ведення справ в суді, інших державних органах перед фізичними та юридичними особами; виконання Адвокатських обов`язків відповідно до кримінально-процесуального законодавства; інші види юридичної допомоги, що не передбачені цим договором, однак є необхідними для його належного виконання (пункти 1.1-1.3 Договору).

Відповідно до пунктів 5.1-5.3 Договору 5.1. гонорар являється єдиною формою отримання Об`єднанням винагороди за надання правничої допомоги Клієнтові. За надання правничої допомоги, обумовленої п. 1.2. цього Договору, Клієнт сплачує Об`єднанню гонорар у безготівковій формі шляхом переказу коштів на банківський рахунок Об`єднання у фіксованому розмірі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень) протягом п`ятнадцяти днів з дати набрання законної сили рішенням суду у справі. Фактичні витрати (витрати на відрядження, копіювання документів, вартість експертизи, вартість поштових відправлень тощо) погашаються Клієнтом на підставі окремого рахунка.

Згідно Звіту про обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг з надання правничої допомоги Кузаконю М.В. по договору «Про надання правової (правничої) допомоги» б/н від 05.03.2024 у справі №420/9516/24, виконана робота складається з:

1. 05.03.2024 року (адвокат ОСОБА_14 ) - зустріч з клієнтом, отримання документів, обговорення ситуації, визначення правових шляхів її вирішення, підготовка та підписання договору про надання правничої допомоги

2. 13.03- 26.03.2024року (адвокат ОСОБА_14 ) - огляд законодавства, що регулює спірні правовідносини, вивчення судової практики, складання та подання позовної заяви з додатками.

3. 11.04.2024 року (адвокат Свида К.В.) - отримання відзиву в/ч НОМЕР_1 на позов, правовий аналіз.

4. 16.04.2024 року (адвокат Свида К.В.) складання та подання відповіді на відзив.

5. 08.05.2024 року (адвокат Свида К.В.) - складання заяви про стягнення судових витрат у справі №420/9516/24 з додатками та звіту про обсяг наданих послуг.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно п.1 ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо (ч.9 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.ч.7,9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вимоги ч.7 ст.139 КАС України позивачем дотримані.

Згідно ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві зазначила, що відповідно до частин 4, 5 статті 134 КАС України, - для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивачем не додано до позовної заяви детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, отже сума у розмірі 40000 грн. є безпідставною та необґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача адвокатом Свидою К.В. було складено та подано позовну заяву та відповідь на відзив.

Згідно висновку Верховного Суду, висвітленого у Постанові від 15.05.2018 року у справі №821/1594/17, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд погоджується з доводами позивача про документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Разом з цим, на думку суду, при наданні адвокатом правничої допомоги позивачу на суму 40000грн. не було належним чином враховано витрачений час на вчинення дій та їх обсяг, що пов`язані з розглядом справи. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 8000грн. слід визначити для розподілу між сторонами. Справа розглянута у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Витрати у розмірі 8000грн. суд покладає на відповідача Військову частину НОМЕР_2 відповідно до приписів ч.1 ст.139 КАС України.

Решта витрат на правничу допомогу покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 27 лютого 2024 року № 41 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8000(вісім тисяч)грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ; адреса: АДРЕСА_2 ).

Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ; адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя М.М. Аракелян