Справа № 240/7669/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/7669/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ у Кіровоградській області) у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області) призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 15 березня 2024 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та 15 березня 2024 року звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У призначенні пенсії їй було відмовлено, оскільки не підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки до 01 січня 1993 року. При цьому позивач зазначає, що станом на 01 січня 1993 року вона постійно проживала у різних зонах забруднення більше п`яти років, що визначено шляхом сумування періодів проживання в таких зонах забруднення, а з 01 січня 1993 року по даний час постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення. Позивач долучила до заяви про призначення пенсії усі документи, передбачені законодавством, які підтверджують її право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, у тому числі довідки про період проживання та роботи на територіях радіоактивного забруднення, а також надала посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, яке зазначений факт підтверджує належним чином. Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернулася з позовом до суду.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).

Від ГУ ПФУ у Кіровоградській області до суду надійшов відзив, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зокрема у відзиві зазначено, що позивач не підтвердила проживання у зоні 3 роки станом на 01 січня 1993 року, тому відсутні підстави для призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку. Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією умовою, тобто, сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення вказаним Законом не передбачено. Крім того, не взято до уваги акт від 23.01.2024 про встановлення факту проживання позивача з 02.12.1989 по 19.05.1993 за свідченням сусідів, оскільки підтвердження постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення свідченнями свідків не передбачено чинним законодавством.

Від ГУ ПФУ в Житомирській області також надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. В обґрунтування відзиву зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача. За результатами розгляду заяви прийнято рішення від 22.03.2024 №05 про відмову у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено факт постійного проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, та у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. Зокрема, станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення складає 1 рік 5 місяців (з 01.08.1991 по 31.12.1992); період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю 2 роки 6 місяців 25 днів (з 07.04.1987 по 01.11.1989), що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Також ГУ ПФУ в Житомирській області подав до суду копії матеріалів пенсійної справи позивача.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії НОМЕР_1 , видане облдержадміністрацією 22.04.1993.

15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом із заявою позивач, серед іншого, подала копію посвідчення серії НОМЕР_1 та акт обстеження фактичного проживання особи від 23.01.2024.

Рішенням ГУ ПФУ у Кіровоградській області 22.03.2024 №05 відмовлено у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки доданими документами не підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 та у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. Не враховано період проживання 02.12.1989 по 19.05.1993 за свідченнями сусідів, оскільки підтвердження постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення свідченнями сусідів не передбачено чинним законодавством.

Листом від 27.02. 2024 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомив позивача про прийняте ГУ ПФУ у Кіровоградській області рішення.

Вважаючи це рішення протиправним, ОСОБА_1 звернулася із цим позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.

Відповідно до частини 1 статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.

Конституційний Суд України у рішенні від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що «відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави».

У рішенні від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи частини 2 статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність, зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №796-ХІІ).

Згідно із статтею 9 цього Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог статті 49 Закону України № 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1058-ІV).

Статтею 55 Закону України №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку передбачено 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац 5);

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абзац 6).

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи або ж щонайменше 4 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 чи 3 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки або ж 4 роки для відповідної зони.

Як вбачається із довідки ДП «Дружбівський кар`єр нерудних копалин «Кварц» №16 від 12.05.2021, архівної довідки КУ «Трудовий архів» Олевської міської ради Житомирської області №100 від 26.01.2024, позивач працювала з 05.05.1986 по 19.07.1986 (2 місяці 15 днів) у Комбінаті нерудних копалин №473, який знаходився в смт. Дружба Коростенського (Олевського) району Житомирської області. Даний населений пункт згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 (далі постанова КМУ №106) відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до довідки Архівного відділу Виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області 4905-04/267 від 12.04.2021, позивач працювала з 07.04.1987 по 01.11.1989 (2 роки 6 місяців 25 днів) у Державному будівельному підприємстві трест «Славутичатоменергобуд». Це підприємство знаходилось в м. Славутич Київської області, яке згідно Постанови КМУ №106 відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до довідки Управління поліції охорони в Житомирській області Національної поліції України 4934/ос від 22.04.2021, позивач працювала з 01.08.1991 по 01.09.1991 (1 місяць) у Відділі охорони при ВВС Олевського району Житомирської області. Місто Олевськ Житомирської області згідно Постанови КМУ №106 відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до довідки Дружбівського кар`єру нерудних копалин «Кварц» №14 від 12.05.2021, позивач працювала з 01.09.1991 по 01.07.2002 (станом на 01.01.1993 - 1 рік 4 місяці) у Комбінаті нерудних копалин №473, який, як зазначалось вище, знаходився в населеному пункті, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення.

За результатами аналізу названих документів, позивач у період з 05.05.1986 по 19.07.1986, з 02.12.1989 по 19.05.1993, з 01.09.1991 по 01.07.2002 (станом до 01.07.1993), працювала у зоні гарантованого добровільного відселення (1 рік 6 міс. 15 днів), а у період з 07.04.1987 по 01.11.1989, з 01.08.1991 по 01.09.1991 - у зоні посиленого радіологічного контролю (2 роки 7 міс. 25 днів), що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Позивачем у позові визнається той факт, що станом на 01.01.1993 вона постійно проживала у різних зонах забруднення більше п`яти років, що визначено шляхом сумування періодів проживання в таких зонах забруднення, а з 01.01.1993 по даний час постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд критично ставиться до тверджень позивача про період її проживання з 02.12.1989 по 19.05.1993 без реєстрації в смт. Дружба Коростенського (Олевського) району Житомирської області відповідно до акту обстеження фактичного проживання особи від 23.01.2024, оскільки підтвердження постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення свідченнями свідків не передбачено чинним законодавством.

При цьому, оскільки наведені вище положення Закону України №976-ХІІ не передбачають об`єднання періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення для підтвердження права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, суд приходить до висновку, що для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII позивач має підтвердити проживання в зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років до 31 грудня 1993 року або згідно абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України №796-XII проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 26 квітня по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі 240/7695/19.

Однак, такі обставини наданими позивачем документами не підтверджені.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно приписів статті 55 Закону України №796-XII є правомірним.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі довели, що діяли в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м.Кропивницький, 25009, ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

16.12.24