Справа № 240/32556/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/32556/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

16 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Боровицького О. А. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди роботи з 01.01.2004 на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії та здійснити перерахунок призначеної пенсії з 18 лютого 2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та з 18.02.2022 отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ».

Пенсія обчислена з урахуванням страхового стажу 58 років 4 місяці 26 днів.

При призначенні позивачу пенсії період роботи з 01.12.1983 до 22.07.1985 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення; з 08.08.1988 до 08.01.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 24.06.1989 до 02.01.1996 на посаді на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 06.03.1996 до 25.01.2000 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 25.02.2000 до 31.12.2003 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі, а з 01.01.2004 в одинарному розмірі.

Позивач звернувся із заявою до відповідача щодо перерахунку стажу з 01.01.2004 у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та перерахувати розмір пенсії згідно з перерахованим стажем.

Головним управлінням ПФУ в Житомирській області листом від 13.10.2023 №36460-35506/Ф-02/8-0600/23 повідомлено позивача що період трудової діяльності з 01.12.1983 до 22.07.1985, з 08.08.1988 до 08.01.1989, з 24.06.1989 до 02.01.1996, з 06.03.1996 до 25.01.2000, з 25.02.2000 до 31.12.2003 враховано до страхового стажу для обчислення пенсії у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", крім періодів відпустки без збереження заробітної плати та курсів підвищення кваліфікації. З 01.01.2004 стаж обчислено за даними системи персоніфікованого обліку з урахуванням сплачених страхових внесків.

Вважаючи дії відповідачів щодо зарахування період з 01.01.2004 в одинарному розмірі протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Відповідно од ст. 60 Закону № 1788 робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення", в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час проведення позивачці перерахунків пенсії в межах цього спору, діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Судом встановлено, що згідно записів копії трудової книжки період роботи позивача з 01.12.1983 до 22.07.1985 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення; з 08.08.1988 до 08.01.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 24.06.1989 до 02.01.1996 на посаді на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 06.03.1996 до 25.01.2000 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 25.02.2000 до 31.12.2003 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ.

Період роботи позивача з 01.01.2004 не зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а свої дії відповідач мотивує тим, що з 01.01.2004 страховий стаж обчислено за даними системи персоніфікованого обліку з урахуванням сплачених страхових внесків.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» було затверджено Рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України (далі - Рекомендації) та Положення про відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії, анестезіологічну групу, відділення інтенсивної терапії лікувально-профілактичних закладів (далі - Положення).

Рекомендаціями (п.1) передбачено організацію анестезіологічних груп в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток.

Положенням (п.п.1,4) передбачено створення в лікувально-профілактичних закладах різних підрозділів служби анестезіології, в тому числі відділення анестезіології з ліжками та без ліжок для інтенсивної терапії.

Таким чином, згідно вищевказаного Наказу МОЗ України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих Всесвітньою організацією охорони здоров`я із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

У роз`ясненні Міністерства охорони здоров`я України надісланому у вигляді листа на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 зазначено, що відповідно до наказу МОЗ України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально - профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 24.01.2007 № 10.03.67/135 щодо віднесення окремих структурних підрозділів закладів охорони здоров`я до відділень реанімації зазначено, що до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, Міністерством охорони здоров`я листом від 02.12.2006 № 10.01.09/2209 надано роз`яснення Пенсійному фонду України з цього питання, з яким Пенсійний фонд України погодився.

Враховуючи викладене суд погоджується із твердженням позивача щодо наявності у нього права на подвійне зарахування страхового стажу, що був обчислений під час перебування на посадах: з 01.12.1983 до 22.07.1985 на посаді медичної сестри анестезіологічного відділення; з 08.08.1988 до 08.01.1989 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 24.06.1989 до 02.01.1996 на посаді на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 06.03.1996 до 25.01.2000 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ; з 25.02.2000 до 31.12.2003 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога ЦРЛ.

При вирішенні спірного питання, судом також враховуються вимоги п.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", які визначають, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Крім того, редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Водночас, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією викладеної Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Суд також зауважує, що відповідачем не приймалось рішень про відмову у зарахуванні спірних періодів у подвійному розмірі, а тому належним способом захисту порушеного права є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи в відділенні анастезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 у подвійному розмірі, відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при призначенні 18.02.2022 пенсії за віком, є протиправними.

Щодо тверджень апелянта про те, що позивачем заява, визначеного зразка про перерахунок пенсії, з усіма долученими документами, не надавалася, офіційної відмови позивач не отримував від управління, а отримав лист, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1-3 статті 44 Закону №1058, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 3.3 Порядку №22-1 встановлено, що орган, що призначає пенсію, надає:

роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій;

у разі необхідності - бланки документів;

допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії;

у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем приписів п.3.3 Порядку № 22-1 в частині роз`яснення позивачу порядку звернення за перерахунком пенсії та надання позивачу відповідного бланку заяви.

Окрім того, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Суд звертає увагу, що у листі від 13.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не вказало про недотримання позивачем порядку звернення із заявою про перерахунок пенсії.

З урахуванням викладеного суд вважає, що правовідносини між сторонами у справі є триваючими, оскільки відповідач - суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу, з моменту призначення позивачу пенсії за віком ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до позивача, що виразилась, як встановлено судом при розгляд справи, у не зарахування при призначення позивачу пенсії, до страхового стажу у подвійному розмірі, спірних періодів.

Триваюче безперервне невиконання суб`єктом владних повноважень передбачених законом обов`язків є триваючим порушенням. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії або допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону.

Водночас, триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.

Право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Отже, у даному випадку, право позивача на пенсію у розмірі, обрахованому з урахуванням подвійного страхового стажу спірних періодів, порушене відповідачем з моменту призначення пенсії, а тому є помилковим твердження відповідача в цій частині.

Тобто, у розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.

Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Боровицький О. А. Шидловський В.Б.