Справа № 240/6927/24
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/6927/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення (індексації, премії, надбавки за вислугу років) військовослужбовцю ОСОБА_1 за період проходження служби з 21.05.2023 по 31.10.2013 та квітень 2023 року не в повному розмірі;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації військовослужбовцю ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як ветерану війни -інваліду війни (учаснику бойових дій) за період з 27.10.2022 по 30.11.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.11.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування та не включення до загальної вислуги років 17 років 06 місяців 18 днів, яка була обрахована військовою частиною НОМЕР_2 станом на 09.10.2019 при звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 станом на 30.11.2023 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення (індексацію, премію, надбавку за вислугу років) військовослужбовцю ОСОБА_1 за період проходження служби з 21.05.2023 по 31.10.2023 та квітень 2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію військовослужбовцю ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустка, як ветерану війни - інваліду війни (учаснику бойових дій) за період з 27.10.2022 по 30.11.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військове ) служби 30.11.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та включити загальну вислугу років 17 років 06 місяців 18 днів, яка була обрахована військовою частиною НОМЕР_2 станом на 09.10.2019 при звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 станом на 30.11.2023, яка складає 18 років 7 місяців 21 день.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що за час проходження військової служби йому не нараховані та не виплачені календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій: а саме грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 27 жовтня 2022 року по 30 листопада 2023 року, не нараховано та не виплачено грошове забезпечення в повному обсязі за квітень 2023 року та з 22 травня 2023 року по 01 листопада 2023 року. Позивач вважає, що відповідачем протиправно йому не виплачено грошове забезпечення в період з 21.05.2023 по 31.10.2023 та грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки, а також не вірно нараховано вислугу років при звільненні, а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

До суду від відповідача надійшов відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

У свою чергу, позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач у період з 27.10.2022 по 30.11.2023 проходив військову службу на посаді заступника командира навчальної роти з морально-психологічного забезпечення навчального батальйону Військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2023 №144 позивача звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2023 №345 позивача звільнено у відставку та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

За час проходження військової служби позивачу не нараховані та не виплачені календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій: а саме грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 27 жовтня 2022 року по 30 листопада 2023 року, не нараховано та не виплачено грошове забезпечення в повному обсязі за квітень 2023 року та з 22 травня 2023 року по 01 листопада 2023 року.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно йому не виплачено грошове забезпечення в період з 21.05.2023 по 31.10.2023 та грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки, а також не вірно нараховано вислугу років при звільненні.

19 листопада 2023 року позивачем були надіслані рапорти з необхідними документами, в яких просив виплатити грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки за 2022 та 2023 роки.

Проте, станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач не провів з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані у 2022-2023 роках календарні дні додаткової відпустки як учаснику УБД, передбаченої Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щомісячного грошового забезпечення з 21.05.2023 по 31.10.2023.

За результатами розгляду звернення, Військова частина НОМЕР_1 листом від 04.03.2024 №812/2915 повідомила, що виплату грошової компенсації за всі не невикористані дні додаткової відпустки законодавством не передбачено, так як відсутня копія посвідчення, грошове забезпечення за період з 21.05.2023 по 31.10.2023 не нараховувалося та не виплачувалося, не в повному обсязі виплачено грошове забезпечення за квітень 2023 рік, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби не нараховано та не виплачено в повному обсязі, загальна вислуга років не обрахована на день звільнення проходження військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Положеннями статті 9 Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Відповідно до вимог пункту 4 Розділу XVI Порядку №260 При порушенні військової дисципліни або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

Пунктом 2 розділу ХХХІІ Порядку №260 встановлено, що у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Згідно п. 14 Розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Враховуючи викладене, всупереч нормам законодавства, позивачу не нараховувалось та не виплачувалось грошове забезпечення за період проходження служби з 21.05.2023 по 31.10.2023 та квітень 2023, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

З метою належного захисту порушеного права позивача, є всі підстави зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатиту позивачу грошового забезпечення (індексацію, премію, надбавку за вислугу років) за період проходження служби з 21.05.2023 по 31.10.2023 та квітень 2023.

Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як ветерану війни - інваліду війни (учаснику бойових дій) за період з 27.10.2022 по 30.11.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військове ) служби 30.11.2023, слід зазначити таке.

Згідно з пункту 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з статі 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув?язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв?язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям жінкам, які мають дітей.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII та "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (далі Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно). Згідно з статтею 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У статті 1 Закону №1932-XII термін особливий період вживається як період, що настає на з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавці в стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін, або виплатою грошової компенсації відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров?я, у зв?язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв?язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII.

Аналогійний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21.08.2019, якою залишено без змін постанову Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Таким чином, встановлені обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено усіх необхідних з ним розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 27.10.2022 по 30.11.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби .

Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок вислуги років та включити загальну вислугу років 17 років 06 місяців 18 днів, яка була обрахована військовою частиною НОМЕР_2 станом на 09.10.2019 при звільненні позивача станом на 30.11.2023, яка складає 18 років 7 місяців 21 день, суд зазначає наступне:

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до ч. 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Судом встановлено, що станом на 09 жовтня 2019 року вислуга років позивача становила: 13 років 02 місяці 12 днів, пільгова 04 роки 04 місяці 06 днів, загальна - 17 років 06 місяців 12 днів, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом від 09.10.2019 року №266 командира військової частини НОМЕР_2 .

Проте, відповідачем зараховано вислугу років станом на 27 листопада 2023 року, що становить: календарна: 01 рік 01 місяць 03 дні, загальна: 01 рік 01 місяць 03 дні.

Тобто позивачу не враховано вислугу років за проходження служби в ЗСУ в порушення вимог наказу від 14.08.2014 №530 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 за №1294/26071 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, Підпункт 1 пункту 2.1 роз ділу ІІ в редакції Наказу Міністерства оборони №240 від 17.05.2019 - військова служба.

При цьому, суд враховує аналогічне рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2021 року м. Київ №640/16513/21 яким визнано протиправним та нечинним абзац 2 пункту 3 розділу XXIX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям 36ройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

З огляду на те, що військовою частиною НОМЕР_1 невірно розраховано вислугу років позивача, у зв`язку із чим для повного захисту його прав необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок вислуги років позивача та включити загальну вислугу років 17 років 06 місяців 18 днів, яка була обрахована військовою частиною НОМЕР_2 станом на 09.10.2019 при звільнення ОСОБА_1 станом на 30.11.2023, яка складає 18 років 7 місяців 21 день.

Враховуючи встановлені обставини справи та наявні докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, всупереч зазначеному, не доведено правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення (індексації, премії, надбавки за вислугу років) ОСОБА_1 за період проходження служби з 21.05.2023 по 31.10.2013 та квітень 2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення (індексацію, премію, надбавку за вислугу років) ОСОБА_1 за період проходження служби з 21.05.2023 по 31.10.2023 та квітень 2023.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації військовослужбовцю ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як ветерану війни -інваліду війни (учаснику бойових дій) за період з 27.10.2022 по 30.11.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.11.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористані календарні дні додаткової відпустка, як ветерану війни - інваліду війни (учаснику бойових дій) за період з 27.10.2022 по 30.11.2023, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.11.2023.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування та не включення до загальної вислуги років 17 років 06 місяців 18 днів, яка обрахована Військовою частиною НОМЕР_2 станом на 09.10.2019 при звільненні ОСОБА_1 станом на 30.11.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок вислуги років та включити загальну вислугу років 17 років 06 місяців 18 днів, яка була обрахована Військовою частиною НОМЕР_2 станом на 09.10.2019 при звільненні ОСОБА_1 станом на 30.11.2023, яка складає 18 років 7 місяців 21 день.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 грудня 2024 року.

Суддя Р.М.Шимонович