Справа № 200/6458/24
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

12 грудня 2024 року Справа №200/6458/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянувши в порядку письмового провадження клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнати протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо невчинення дій з виключення з військового обліку по досягненню граничного віку перебування в запасі;

зобов`язати виключити з військового обліку в зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.

Позивач у позові зазначає, що у 2013 році досяг граничного віку перебування в запасі для осіб, які перебувають в запасі і мають військове звання рядового, сержантського і старшинського складу першого розряду (до 35 років) та мав бути виключений з військового обліку.

Тобто, позивачем оспорюється бездіяльність відповідача, допущена останнім у 2013 році.

Згідно частини 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

До суду із цим позов позивач звернувся згідно поштової квитанції на конверті, у якому він надійшов до суду, 10.09.2024, тобто, після спливу 6 місяців з моменту, коли мав дізнатись про порушення своїх прав.

Ухвалою від 02.12.2024 позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого він мав надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та належні докази поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, де вказано, що день, коли особа дізналась про порушення своїх прав це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, - день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена). Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 520/3809/19).

Позивач зауважив, що строк звернення до суду у даній справі розпочав свій перебіг 20.08.2024, тобто, після отримання його представником відповіді від 19.08.2024 на адвокатський запит від 16.07.2024, де просив повідомити, чи перебуває позивач на військовому обліку.

У заяві позивача також вказано, що сам факт прийняття рішення ще не свідчить про порушення прав особи, тож саме з моменту ознайомлення з таким рішенням особа здійснює його оцінку з точки зору того, чи не порушено таким чином її права.

Суд під час розгляду заяви позивача виходить, в тому числі, із того, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 04.11.2024 у справі № 120/13809/23, від 20.08.2024 у справі № 320/20372/23 та інших.

Велика Палата Верховного Суду також неоднарозово підкреслювала, зокрема, в постанові від 01.02.2024 у справі № 990/270/23, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Верховний Суд висновував, що строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, й такий строк, у разі його пропуску, може бути поновлений лише з поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі № 9901/68/20 Верховний Суд в ухвалі від 09.04.2020, аналізуючи норми частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку про те, що за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 20.08.2024 у справі № 320/20372/23, від 27.01.2020 у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 у справі № 360/1870/19.

У постанові Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 640/8010/20 зроблено загальний висновок про те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 815/4480/16, від 31.07.2018 у справі № 311/32/17 (2-а/311/11/2017), від 03.05.2018 у справі № 826/6380/17.

Оскільки позивач обґрунтовує позов тим, що законодавство, чинне на час досягнення позивачем у 2013 році граничного віку перебування в запасі для осіб, які перебувають в запасі і мають військове звання рядового, сержантського і старшинського складу першого розряду (до 35 років), передбачало виключення такої особи з військового обліку по досягнення цього віку, то позивач мав знати після досягнення ним віку 35 років про те, що відповідне рішення мало бути прийнято відповідачем та виявити зацікавленість щодо того, чи вчинено відповідачем відповідні дії. Водночас, позивач виявив зацікавленість у захисті своїх прав лише тоді, коли з`ясував для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність відповідача стосовно нього є порушенням, а не коли мав реальну можливість дізнатись про їх порушення. Від моменту допущення відповідачем, як вважає позивач, порушення у 2013 році та до моменту направлення вчиненого представником позивача 16.08.2024 у формі адвокатського запиту звернення щодо спірного питання минуло 10 років. Доказів виказання зацікавленості бути обізнаним щодо спірного питання, доказів звернення протягом 2013-2023 року до відповідача з цього питання позивач суду не надав.

У своїх постановах Верховний Суд неодноразово зазначав, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання відповідної інформації.

Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічного висновку дійшла Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

У постанові від 27.06.2024 у справі № 160/3693/24 Верховний Суд вказав, що твердження позивача, на які він посилається в обґрунтування причин пропуску строку не можуть відтерміновувати початок відліку строку звернення до суду, оскільки отримання листів на його відповідь не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

Такий підхід до обчислення строків звернення до суду з позовом відповідає принципу правовладдя та його складовій - принципу правової визначеності, сприятиме стабільності правовідносин та відповідає і підходам Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.03.2023 у справі № 240/12017/19, від 14.03.2024 у справі № 620/278/23.

Позивач мав об`єктивну можливість дізнатись про порушення своїх прав, оскільки не навів жодних обставин того, у чому полягала така неможливість, чим була обмовлена пасивність його поведінки щодо з`ясування обставин дотримання відповідачем його прав, не вказав у чому полягали обставини, які б були непереборними, не залежали від його волевиявлення, що заважали дізнатись про порушення прав позивача протягом 10 років та унеможливили своєчасне звернення до суду.

Таким чином, станом на тепер суд позбавлений можливості поновити позивачу строк звернення до суду через неповідомлення ним обставин, що унеможливили його своєчасне звернення до суду, відтак, на сьогодні клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає

Згідно з ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.ч. 13, 15 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом; з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, заявлений позивачем позов слід залишити без розгляду.

Керуючись приписами ст.ст. 161, 171, 121-123, 240, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, задовольнити частково.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнати протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в частині залишення позову без розгляду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Михайлик