Справа № 160/9313/24
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/9313/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро

апеляційну скаргу НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року

у справі №160/9313/24

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування Військова частина НОМЕР_2

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування щодо не нарахування і невиплати середнього заробітку за час затримки належного розрахунку при звільненні за період з 07 грудня 2021 року по 15 грудня 2023 року у розмірі 1 213 200,55 грн.;

- зобов`язати НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки належного розрахунку при звільненні за період з 07 грудня 2021 року по 15 грудня 2023 року у розмірі 1 213 200,55 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 р. у справі № 160/9313/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 грудня 2021 року по 14 грудня 2023 року.

Стягнуто з НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 грудня 2021 року по 14 грудня 2023 року у розмірі 318194,36 грн. (триста вісімнадцять тисяч сто дев`яносто чотири грн. 36 коп.) з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, НОМЕР_1 комендатурою охорони та обслуговування подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №160/9313/24, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що на момент здійснення розрахунку при звільненні були відсутній спір про суму заборгованості, а отже відсутні підстави для застосування приписів ст.117 КЗпП. Крім того, скаржник вказує на те, що судом протиправно не застосовано принцип співмірності при розрахунку суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 жовтня 2018 року по 06 грудня 2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка з 01.07.2021 року зарахована на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.06.2021 року №4665/пз.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.10.2018 року №248 полковника ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 вересня 2018 року №501 на посаду голови кваліфікаційної комісії старшого інспектора-льотчика відділу підготовки авіації управління підготовки, з 17 жовтня 2018 року зараховано до списків особового складу частини, на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 , та на всі інші види забезпечення до військової частини НОМЕР_5 .

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 листопада 2021 року № 532 полковника ОСОБА_1 , голову кваліфікаційної комісії старшого інспектора-льотчика відділу підготовки авіації управління підготовки військової частина НОМЕР_2 звільнено у відставку за підпунктом «в» (за віком) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.12.2021 року №276 полковника ОСОБА_1 , голову кваліфікаційної комісії старшого інспектора-льотчика відділу підготовки авіації управління підготовки звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 листопада 2021 року № 532, направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06 грудня 2021 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року по справі № 160/2927/22 у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до 46 комендатури охорони та обслуговування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року по справі №160/2927/22 рішення Дніпропетровського оружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року по адміністративній справі № 160/2927/22- скасовано та прийнято нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 комендатури охорони та обслуговування щодо нездійснення ОСОБА_1 розрахунку розміру грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 06 грудня 2021 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 та 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2020 - 2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року при звільненні.

Зобов`язано НОМЕР_1 комендатуру охорони та обслуговування здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату розміру грошового забезпечення за період з 30 січня 2020 року по 06 грудня 2021 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 та 2021 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020 - 2021 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року на день звільнення, з урахуванням виплачених сум.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року по справі №160/2927/22 46 комендатурою охорони та обслуговування на картковий рахунок ОСОБА_2 в АТ Комерційний банк «ПриватБанк» 01.07.2023 року зараховано кошти у розмірі 29 541,61 грн, деталі операції: «Цільове зарахування. Коментар до платежу: 46 КОО, 2101020; 2800; Добровільне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року по справі №160/2927/22, компенсація невикористаної додаткової відпустки, УБД» та кошти у розмірі 6 605,62 грн, деталі операції: «Цільове зарахування. Коментар до платежу: 46 КОО, 2101020; 2800; Добровільне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року по справі №160/2927/22, компенсація невикористаної додаткової відпустки, УБД», що разом складає 36 147, 23 грн.

Згідно банківської виписки з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» на картковий рахунок Лукіянчука 15.12.2023 року нараховано кошти у розмірі 80 709,05 грн, деталі операції: «Безготівкове зарахування. Коментар до платежу: 46 КОО, 2101020; 2800; Компенсація податків доходів, добровільне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року по справі №160/2927/22, індексація грошового забезпечення» та кошти у розмірі 361 122,43 грн, деталі операції: «Безготівкове зарахування. Коментар до платежу: 46 КОО, 2101020; 2800; Добровільне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року по справі №160/2927/22, індексація грошового забезпечення», що разом складає 441 831,48 грн.

Таким чином, на картковий рахунок позивача в АТ Комерційний банк «ПриватБанк» на виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року по справі №160/2927/22 за період з 01.07.2023 по 15.12.2023 відповідачем перераховано 477 978,71 грн.

12 січня 2024 року представник позивача адвокат Бушуєва Ю.В. звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати інформацію щодо виконання рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 08.11.2022 року по справі №160/2927/22, оскільки станом на 12.01.2024 року заборгованість за рішенням суду складає 26 529 43 грн.

Листом від 11.03.2024 року за № 1915/172/40/160/ФЕС відповідач повідомив, що фінансово-економічною службою 46 комендатури охорони та обслуговування на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року здійснено довідку-розрахунок за період з 30 січня 2020 року по 06 грудня 2021 року на доплату щомісячних основних та одноразових видів грошового забезпечення, вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, на загальну суму 504 508,14 грн.

На підставі розрахунку, від довольчого фінансового органу отримано дозвіл №1727/пс від 04 квітня 2023 року на виконання рішення суду в частині виплати доплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД за 2015-2021 роки, у сумі 36 147,23 грн. На картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти зараховані 01 липня 2023 року. Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року визначено, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Дана вимога стосується виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2021 роки. Тобто, на противагу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, апеляційний суд визначив, що перерахована доплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, може бути здійснена лише за 2020-2021 роки, що у сумі становитиме 10 327,78 грн. З урахуванням того, що грошову компенсацію за додаткову відпустку УБД ОСОБА_1 виплачено у сумі 36 147,23 грн., замість належних 10327,78 грн., виявився факт переплати на суму 25 819,46 грн.

В частині виконання інших позовних вимог, фінансово-економічною службою 46 комендатури охорони та обслуговування здійснений уточнюючий розрахунок на доплату перерахованих щомісячних основних та одноразових видів грошового забезпечення і вихідної допомоги, у розмірі 441 931,48 грн.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції дійшов висновку щодо можливості застосування до спірних відносин приписів КЗпП України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано правовідносини у сфері проходження військової служби, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, у зв`язку з чим в даному випадку застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, вихідна допомога, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані відпустки на які мав право позивач, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, повинні бути виплачені у день звільнення позивача із військової служби, а факт їх несвоєчасної виплати є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст.117 КЗпП України.

З цих підстав виходив і суд першої інстанції, який стягнув з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції враховано, що середньоденний заробіток позивача складає 1641,68 грн., розмір недоотриманих позивачем при звільненні сум складає - 478688,68 грн., періоди затримки розрахунку при звільненні: з 07.12.2021 року по 18.07.2022 року та з 19.07.2022 року по 14.12.2023 року. Загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 2 391 573,95 грн. (що становить 100%), з яких: 478688,68 грн. нараховані та виплачені на виконання судового рішення суми (20,01%), 1912885,27 грн. (79,99%) кошти виплачені позивачу при звільненні.

В той же час, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі №806/2473/18 (постанова від 30.10.2019, у справі №260/348/19 (постанова від 04.09.2020), суд першої інстанції обґрунтовано врахував істотність частки грошового забезпечення, яке мало бути виплачено на час звільнення позивача та яке не виплачено в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, істотність частки невиплачених сум позивачеві на день звільнення становить 20,01% від суми, що підлягала виплаті.

Зважаючи на вищевикладене, за період з 07 грудня 2021 року до 18 липня 2022 року (224 календарних днів) розмір середнього заробітку за час затримки цієї виплати з урахуванням принципу співмірності становить: 73584,04 грн. (1641,68 грн.*224*20,01%).

За період з 19 липня 2022 року до 14 грудня 2023 року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку (середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців) становить 244610,32 грн. (1641,68 грн.*149 календарних днів).

Зважаючи на висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 15 лютого 2024 року у справі №420/11416/23, від 22 лютого 2024 року у справі № 560/831/23, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку визначена судом першої інстанції з урахування наведеного і становить 318194,36 грн. (73584,04 грн.+ 244610,32 грн.).

Таким чином, визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача як компенсація за затримку розрахунку при звільненні, судом першої інстанції враховано правову позицію Верховного Суду, суть якої зводиться до того, що розмір відповідальності (середній заробіток) повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми, які не виплачені при звільненні, становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції як щодо наявності у відповідача обов`язку виплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні так і в частині визначено розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, оскільки такий розмір відповідає принципу розумності, справедливості та пропорційності.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 46 комендатури охорони та обслуговування - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі №160/9313/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко