Справа № 420/18988/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2024р. № 9373/15-32-07-06-20, форма С, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові санкції) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 166320.00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2024р. № 9372/15-32-07-06-20, форма ПС, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 були застосовані адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 1020 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване ППР не містить конкретний пункт ст. 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який нібито порушено позивачем. При цьому, вказана стаття та весь закон не містять в цілому посилань на банківські виписки, їх наявність або відсутність як елемент складу відповідного правопорушення у сфері правовідносин, що регулюються даним законом. Акт перевірки не містить ані опису нібито вчиненого правопорушення, яке б за змістом відповідало б вказані нормі, ані навіть посилання на проведення позивачем розрахункових операцій взагалі, нема й посилань на «проданий з порушенням товар». Акт перевірки не містить інформації (даних) про перелік (номенклатуру, кількість одиниць, назву, ціну за одиницю товарів) щодо яких податковим органом нібито виявлено порушення податкового законодавства з боку позивача. Податковим органом не було вручено позивачу жодного запиту про надання документів, який був оформлений з дотриманням законодавства України. При цьому, запит від 15.02.2024 року підписаний головним державним інспектором, а не керівником чи заступником керівника податкового органу. Разом з тим, позивачем забезпечена наявність та збереження всіх первинних документів, які опосередковують операції з придбання наявного у позивача на час проведення перевірки товару.

Представником відповідача Головного управління ДПС в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що відповідно до умов та порядку допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичних перевірок, передбачених законодавством, посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області здійснено виїзд на фактичну перевірку, пред`явлені службові посвідчення, відповідні направлення на перевірку та вручено копії наказів посадовим особам підприємства. Після ознайомлення з наказами та направленнями, посадові особи розписалась у направленнях та було розпочато фактичну перевірку. За результатом перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки від 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 від 22.02.2024 та встановлено порушення: п.12 ст. 3 Закон України від 06.07.1995 № 265/95-ВР. Встановлено наступне: під час проведення перевірки порушено порядок ведення обліку товарних запасів відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 496 від 03.09.2021на суму 166 320, грн. В даному випадку, перед початком перевірки не було надано документи, що підтверджують облік (ведення обліку товарних запасів) та находження товарних запасів відповідні накладні на отримання, знаходження та внутрішнє переміщення таким чином на господарській одиниці знаходяться необліковані товари які переліченні в акті фактичної перевірки, Так як на даний товар на момент початку перевірки та проведення інвентаризації не було наданих відповідних документів щодо ведення обліку та його находження даний товар вважається не облікований у встановленому законом порядку. Суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єктіки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) (п. 12 ст. 3 Закону №265). Також встановлено проушення 82.5, ст. 85. Не надано до перевірки документів в повно обсязі, що є предметом перевірки та пов`язані з ним, а саме: банківські виписки. Як зазначено в акті перевірки, позивачем не було надано до контролюючого органу документів що належать або пов`язані з предметом перевірки. При цьому, позивачу було надано лист-запит на надання відповідних документів в порядку п.85.2 ст. 85 ПК України. ФОП ОСОБА_1 не надано у паперовій або електронній формі документів, які б підтверджували облік та походження товарів, які знаходились в реалізації, про що чітко зафіксовано в акті перевірки та є порушенням п. 12 ст. 3 Закону №265. Відповідно до статті 20 Закону № 265 до суб`єктів господарювання за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи визначені вимоги законодавства, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.03.2024 № 9373/15-32-07-06-20 щодо застосування штрафної санкції у розмірі 166 320,00 грн., від 11.03.2024 № 9372/15-32-07-06-20 щодо застосування штрафної санкції у розмірі 1020,00 грн., винесених на підставі акту фактичної перевірки 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 від 22.02.2024 є повністю обґрунтованим та такими, що не підлягають скасуванню.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що з наданого ДПС до відзиву запиту про надання документів (копій документів), пояснень довідок, інформації тощо від 15.02.2024р. чітко вбачається його невідповідність діючому законодавству України, що позбавляє цей запит будь-якої юридичної сили. Вказаний запит не має жодної юридичної сили, а інший запит, що відповідав би вимогам вказаних вище приписів закону - до матеріалів справи не наданий, та позивач його в ході перевірки не отримував. Враховуючи те, що наданий відповідачем запит про надання документів не відповідає вимогам законодавства України, жодні негативні наслідки для позивача у зв`язку із невиконанням такого запиту не можуть настати. Всі надані позивачем до позовної заяви документи підлягають врахуванню при розгляді справи оскільки були надані в ході перевірки позивача, що підтверджено змістом акту перевірки. Жодних спростувань доказової сили вказаних у позовній заяві документів (та доданих до неї) відповідач у відзиві не навів, не висловив заперечень ані щодо форми, ані щодо змісту цих документів. Відповідачем в ході перевірки позивача не заявлялася вимога про призначення та проведення інвентаризації, у зв`язку із чим посилання на ненадання «документів щодо інвентаризації товарних запасів» є безпідставним.

Ухвалою суду від 01 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.01.1998 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

12 лютого 2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області видано наказ № 1226-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з 12.02.2024 року тривалістю 10 діб, за період діяльності з 12.02.2021 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійсненню контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с. 69).

15 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_1 пред`явлено службові пояснення, вручено направлення на перевірку та копію наказу від 12.02.2024 року № 1226-п, а також запит про надання документів від 15.02.2024 року (а.с. 61, 70-71).

21 лютого 2024 року посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт про ненадання платником податкові в повному обсязі документів для перевірки (а.с. 75).

21 лютого 2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено акт про результати фактичної перевірки, який зареєстровано 22.02.2024 року, № 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 , яким зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та п. 85.2 ст. 2 ПКУ (а.с. 37-40, 65-68).

11 березня 2024 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 9373/15-32-07-06-20, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 166320,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № 9372/15-32-07-06-20, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1020,00 грн. (а.с. 10-11, 62-64)

Згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 Податкового кодексу України.

Згідно п. 80.1, пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені статтею 81 ПК України.

Відповідно до ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

При цьому, згідно акту (довідки) фактичної перевірки від 21 лютого 2024 року, який зареєстровано 22.02.2024 року, № 6032/15/52/РРО/, вбачається, що посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області в ході перевірки дійшли висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: порушено порядок ведення обліку товарних запасів, відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 496 від 03.09.2021 року на суму 166320,00 грн., та п. 85.2 ст. 2 ПКУ, а саме: не надано до перевірки документи в повному обсязі, що є предком перевірки та пов`язані з ним, а саме: банківські виписки (а.с. 37-40, 65-68).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відповідно до п. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП визначає Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496.

Відповідно до п. 1-2 розділу ІІ Порядку № 496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку. Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації. Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі. Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Згідно ст. 20 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, одночасно із зобов`язанням вести облік товарних запасів суб`єкта господарювання приписами п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов`язано надавати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент (перевірки знаходяться у місті продажу (господарському об`єкті).

Отже, в силу приписів абзацу другого пункту 12 статті 3 Закону №265 - ВР суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відтак, наявність у суб`єкта господарювання на реалізації не облікованого товару (зокрема той що пропонується до продажу) та/або ненадання до перевірки документів на товар в реалізації утворює склад правопорушення, за яке застосовується фінансова санкція в порядку статті 20 Зокону №265.

З додатку до акту № 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 , а саме відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) станом на 15.02.2024 року, вбачається, що під час проведення фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області проведено перевірку повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів та виявлено порушення ФОП ОСОБА_1 порядок ведення обліку товарних запасів на загальну суму 166320,00 грн. (а.с. 73-74).

Відомість від 15.02.2024 року, як і акт № 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 підписані ФОП ОСОБА_1 без зауважень.

При цьому, в поясненнях від 21.02.2024 року, які є додатком до акту (довідки) фактичної перевірки від 21 лютого 2024 року, який зареєстровано 22.02.2024 року, № 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 , позивачем ФОП ОСОБА_1 зазначено, крім іншого, що облік товарних залишків не ведеться, тому що вона не вміє та вона не змогла найти фахівця (а.с. 76).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем ФОП ОСОБА_1 ведеться облік товарних запасів, відповідно до приписів ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та в порядку, визначеному Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496, суду також не надано.

Верховний Суд в постанові від 23.04.2020 року по справі № 813/1790/18 висловив правову позицію, відповідно до якої порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

В постанові від 20.10.2020 року по справі № 816/4605/15 Верховний Суд зазначив, що допущені територіальним органом доходів і зборів процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень-рішень тощо, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.

За таких підстав, доводи представника позивача про те, що податкове повідомлення-рішення від 11 березня 2024р. № 9373/15-32-07-06-20 не містить конкретний пункт ст. 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який нібито порушено позивачем, є можуть слугувати самостійною підставою для скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Також, посилання представника позивача на те, що акт перевірки не містить інформації (даних) про перелік (номенклатуру, кількість одиниць, назву, ціну за одиницю товарів) щодо яких податковим органом нібито виявлено порушення податкового законодавства з боку позивача, суд вважає неспроможними, оскільки застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, для її застосування достатньо ненадання, неповідомлення про наявність об`єктивних причин відсутності таких документів або причин неможливості їх надання до перевірки.

В той же час, до акту перевірки від 21 лютого 2024 року, який зареєстровано 22.02.2024 року, № 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 , додано розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, який містить детальний розрахунок сум застосованих до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій, з посиланням на відповідні приписи ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с. 64).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2024 року ФОП ОСОБА_1 посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області запит про надання документів від 15.02.2024 року, в якому зазначено до про необхідність у строк до 17:00 год. 20.02.2024 року надати до перевірки, зокрема, виписки банку (а.с. 61).

Однак, станом на 21.02.2024 року та визначений строк ФОП ОСОБА_1 не надано посадовим (службовим) особам контролюючого органу в повному обсязі банківські виписки, про що складено акт (а.с. 75).

Також, факт ненадання позивачем ФОП ОСОБА_1 вказаних документів підтверджується актом № 6032/15/52/РРО/ НОМЕР_1 , та письмовими поясненнями, наданими безпосередньо позивачем (а.с. 76).

При цьому, посилання представника позивача на те, що податковим органом не було вручено жодного запиту про надання документів, який був оформлений з дотриманням законодавства України, а саме Порядку № 1245, а запит від 15.02.2024 року всупереч вказаного Порядку підписаний головним державним інспектором, а не керівником чи заступником керівника податкового органу, суд не приймає до уваги, оскільки Порядком № 1245 від 27 грудня 2010 р. врегульовано процедуру періодичного подання органам державної податкової служби суб`єктами інформаційних відносин або подання за письмовим запитом таких органів податкової інформації, зокрема періодичної податкової інформації, передбаченої п. 73.2 ст. 73 ПКУ. Однак, запит від 15.02.2024 року наданий позивачу ОСОБА_1 посадовим (службовим) особам контролюючих органів в межах процедури проведення фактичної перевірки, відповідно до ст. 20, 85 ПКУ, про що безпосередньо зазначено у вказаному запиті.

Згідно п. 85.2, 85.4 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Верховний Суд у постановах від 29.05.2020 року по справі № 826/27811/15), від 06.08.2019 року по справі № 160/8441/18, від 31.01.2020 року по справі №826/15328/18), від 03.10.2023 року по справі № 420/534/20 сформулював висновок, що надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

При цьому у постановах від 24.02.2020 року по справі №440/4443/18, від 27.04.2022 року по справі №420/13197/20 Верховний Суд вказав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки.

В той же час, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем ФОП ОСОБА_1 , в порядку визначеному чинним законодавством України надавались до контролюючого органу документи, які не були надані під час проведення фактичної перевірки, зокрема банківські виписки.

За таких підстав, дослідивши матеріали справи, з урахуванням приписів податкового законодавства України, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення № 9373/15-32-07-06-20, № 9372/15-32-07-06-20 від 11 березня 2024 року прийняті відповідачем правомірно у межах його повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 березня 2024р. № 9373/15-32-07-06-20, форма С, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові санкції) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій в сумі 166320.00 грн.; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 березня 2024р. № 9372/15-32-07-06-20, форма ПС, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 були застосовані адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 1020 грн., в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.