Справа № 380/20489/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 рокусправа № 380/20489/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), за участю третьої особи - ОСОБА_1 (далі третя особа), у якому просить:

- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.09.2024 ВП № 75455045 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою від 08.10.2024 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків,

Ухвалою від 18.10.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління ПФУ у Львівській області 20.09.2024 отримало постанову державного виконавця від 19.09.2024 ВП № 75455045 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 442/5324/23, яким зобов`язано зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005.

Так, підставою для прийняття оскаржуваної постанови державний виконавець зазначив, що станом на 19.09.2024 боржник рішення суду не виконав, у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області відсутнє підтвердження виконання рішення суду.

Позивач стверджує про неможливість виконання рішення суду, обгрунтовуючи тим, що у Реєстрі застрахованих осіб інформація на ОСОБА_1 за період з жовтня 2004 року по січень 2005 року по дільничній виборчій комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123 відсутня (звіти по особі не подано). ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області як пенсіонер не перебуває, за призначенням пенсії до органів Пенсійного фонду не звертався.

З метою виконання рішення суду, позивач звернувся до Пенсійного фонду України із клопотанням про врегулювання зазначеного питання. Згідно з повідомленням Пенсійного фонду України питання внесення даних про сплату внесків за рішенням суду включено до модернізації Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ.

Таким чином, позивач наголошує, що він вжив усіх передбачених чинними нормативно-правовими актами заходів, якими встановлені повноваження та компетенція для належного та повного виконання рішення суду.

З огляду на що позивач стверджує, що рішення суду 30.11.2023 у справі № 442/5324/23 виконане у повному обсязі, відтак, постанова від 19.09.2024 ВП № 75455045 є неправомірною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства.

Із наведених підстав просить позов задовольнити.

24.10.2024 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке.

Законом України "Про виконавче провадження" визначено, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності, згідно з вищезазначеним Законом. Постанова державного виконавця про накладення штрафу належить до видів відповідальності за невиконання рішення суду самостійно та за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Зауважує, що винесення оскаржуваної постанови відбувалося в межах виконавчого провадження № 74991279 щодо примусового виконання рішення суду у справі №380/19524/23, яке набрало законної сили. Боржник був повідомлений про наявність рішення суду та попереджений про необхідність виконання судового рішення, однак вимог виконавчого документу не виконав, що призвело до вжиття відносно боржника заходів примусового виконання.

Також відмічає, що у випадку виникнення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, позивач має право звернутись до суду в порядку статті 378 КАС України із заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, встановлення способу і порядку виконання судового рішення, однак позивач доказів вчинення таких дій відповідачу не надав, що, на думку відповідача, свідчить про невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, без поважних причин.

Законом чітко визначено перелік заходів примусового характеру та процесуальний механізм виконання рішень у даній категорії справ, а тому за невиконання рішення немайнового характеру державний виконавець правомірно виніс постанову від 19.09.2024 ВП № 75455045 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

29.10.2024 позивач надіслав відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві. Зазначає, що відзив жодним чином не спростовує надані позивачем докази, а тому просить його відхилити повністю.

26.11.2024 третя особа - ОСОБА_1 надіслав пояснення щодо предмету спору, у яких зазначив, що пенсійний орган на виконання рішення суду відмовився зарахувати період роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005 до страхового стажу ОСОБА_1 попри наявність усіх необхідних документів. У трудовій книжці є записи про виконання ним обов`язків голови виборчої комісії на підставі офіційних постанов ТВК, а також надані копії розрахунково-платіжних відомостей і підтвердження з Державного архіву про нарахування заробітної плати за відповідні місяці.

Третя особа наголошує на бездіяльності пенсійного органу, який не виконав свої обов`язки з контролю за поданням звітності та веденням обліку застрахованих осіб. Зазначає, що він був змушений звернутися до Управління примусового виконання рішень Міністерства юстиції, що врешті призвело до накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області. Лише після цього відбулася часткова реакція, але стаж, як страховий, так і не був зарахований відповідно до закону. Порушення Пенсійним фондом вимог законодавства позбавляє його права на належне зарахування страхового стажу, що впливає на його соціальний захист і пенсійне забезпечення.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 442/5324/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005 головою дільничної виборчої комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123.

28.06.2024 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 442/5324/23 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005 головою дільничної виборчої комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123.

09.07.2024 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Джус Орест Романович (далі - державний виконавець) виніс постанову ВП № 75455045 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 442/5324/23, виданого Львівським окружним адміністративним судом 28.06.2024.

19.09.2024 державний виконавець виніс постанову ВП № 75455045 про накладення на Головне управління ПФУ у Львівській області штрафу у розмірі 5100,00 грн за не виконання без поважних причин виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 422/5324/23.

20.09.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області отримало постанову державного виконавця від 19.09.2024 ВП № 75455045 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Не погодившись із постановою від 19.09.2024 ВП № 75455045 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд враховує наступні обставини та застосовує наступні правові норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст.18 Закону №1404-VІІІ).

Згідно із п. 1, п. 16 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 63 Закону № 1404-VІІІ визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII).

Аналізуючи наведені положення Закону № 1404-VIII у контексті цього спору варто зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, які необхідно застосовувати до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.

Тобто на час прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, у розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Стверджуючи про виконання рішення суду, позивач відмічає, що питання внесення даних про сплату внесків за рішенням суду включено до модернізації Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ.

Також вказує, що неможливість виконання рішення суду у той спосіб, як того вимагає ОСОБА_1 виникла у зв`язку із відсутністю в реєстрі застрахованих осіб інформації щодо ОСОБА_1 за період з жовтня 2004 року по січень 2005 року по дільничній виборчій комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123 (звіти по особі не подані). Окрім цього, ОСОБА_1 не перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області.

Проте такі твердження позивача, який є боржником у ВП № 75455045, суд оцінює критично, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі № 442/5324/23, що набрало законної сили, встановлено таке:

"...Аналізуючи зазначене, суд дійшов висновку, що у пенсійного органу були відсутні підстави для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005, адже він підтверджений належними доказами, а саме трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Враховуючи наведене, суд вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005 головою дільничної виборчої комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123, через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України протиправними.

За встановлених фактичних обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.10.2004 по 31.01.2005 головою дільничної виборчої комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123...".

Суд наголошує, що відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Позивач не надав доказів звернення до суду із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду від 30.11.2023 у справі № 442/5324/23.

Додатково суд наголошує, що предметом цього спору є правомірність накладення державним виконавцем штрафу на боржника за невиконання судового рішення.

Відтак, у цьому спорі питання способу і порядку виконання судового рішення від 30.11.2023 у справі № 442/5324/23 виходить за межі предмету розглядуваного спору.

Водночас, суд досліджує підстави накладення державним виконавцем штрафу за невиконання судового рішення, а також наявність поважних причин, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду.

Суд наголошує, що включення питання внесення даних про сплату внесків за рішенням суду до модернізації Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ чи відсутність у Реєстрі застрахованих осіб інформації щодо ОСОБА_1 за період з жовтня 2004 року по січень 2005 року по дільничній виборчій комісії № 75 по виборах Президента України Територіальної виборчої комісії № 123 (звіти по особі не подані), не можна розцінювати як підтвердження існування поважних причин, які б унеможливлювали виконання рішення суду.

Отже, Головне управління ПФУ у Львівській області не обґрунтувало наявність поважних причин невиконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 № 422/5324/23.

Таким чином, суд вважає, що у державного виконавця існували законні підстави для прийняття постанови від 19.09.2024 ВП № 75455045 про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100,00 грн у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду без поважних причин

Згідно із ст. 6 КАС України та статтею 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява № 22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у пункті 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Принцип "res judicata" (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

За правилами ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 72-78, 94, 241 - 246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в:

Відмовити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області у задоволенні позовних вимог до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисильова Ольга Йосипівна