Справа № 126/2154/24
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2154/24

Провадження № 2-а/126/36/2024

"21" листопада 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцол В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення з тих підстав, що як стверджує 24.06.2024 року він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на

військовий облік військовозобов`язаних. В той же день представник

відповідача вручив йому повістку № 1499 від 24.06.2024 року для уточнення його облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період. Для чого саме йому необхідно було з`явитися 28.06.2024 року в повістці конкретизовано не було, зі слів представника відповідача, йому було необхідно пройти медичний огляд ВЛК. Він, в свою чергу, повідомив що хворіє (кровохарканням) і не може гарантувати, що прибуде до відповідача 28.06.2024 року. На його пояснення відповідач не зважав. Одночасно він повідомив відповідача, що є батьком трьох неповнолітніх дітей та має право на відстрочку, на що відповідач йому повідомив, що тільки після проходження ВЛК відповідач буде розглядати питання про надання йому відстрочки. Він зазначив, що в зв`язку з

тим, що він має право на відстрочку, йому немає потреби проходити ВЛК. Разом з тим відповідач сказав, що без проходження ВЛК питання про відстрочку не буде ним розглядатися. Враховуючи стан здоров`я, він не мав змоги відстоювати свої права та щось доводити відповідачу і пішов проходити подальше лікування. 28.06.2024 року він вже не міг пересуватися, 01.07.2024 року дружина завезла його в лікарню, де попередньо йому був встановлений діагноз кровохаркання та правобічна пневмонія. За таких обставин, перебуваючи у важкому стані, 02.07.2024 року він був направлений для обстеження до лікарів пульмонолога та хірурга. Згідно електронного направлення від 16.07.2024 року він був госпіталізований у зв`язку посиленням кровохаркання. Проходив лікування та реабілітаційний період. 22.08.2024 року згідно висновку спеціаліста від 22.08.2024 року йому продовжено лікування з повторною перевіркою стану здоров`я через 1,5 місяці. Під час лікування 09.08.2024 року до нього з`явилися представники відділу поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області та доставили його до ІНФОРМАЦІЯ_3 де представник відповідача ОСОБА_5 склав протокол № 438 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України, з яким він не погодився, про що зазначив в протоколі. 15.08.2024 року він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 і отримав постанову про адміністративне стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 433 від 15.08.2024 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. Постанова вже була складена та розглядалася без його участі, допомогу адвоката йому запропоновано не було чим порушено його право на захист. В постанові, що оскаржується, відповідач вказав номер протоколу 8624, а не 438, окрім того, і в постанові, і в протоколі відповідач підтверджує, що позивач виховує трьох неповнолітніх дітей, чим сам визнає, що позивач згідно п.3 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці та п. 63 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» - військовозобов`язані, які звернулися до районного ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою про надання відстрочки до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності № 438 від 15.08.2024 та стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. судового збору.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивував тим, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.08.2024 року № 438 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України, КУпАП та Законами України. Громадянин ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відтак на нього, як на військовозобов`язаного, поширюють свою дію вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну

підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про оборону України» в частині

виконання військового обов`язку в запасі, що включає обов`язок з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду тощо. Позивачу було вручено повістку №1499 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15 год. 00 хв. 28.06.2024 року для проходження медичного огляду ВЛК. 28.06.2024 року Позивач, будучи повністю обізнаним з необхідністю свого прибуття для проходження медичного огляду ВЛК, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказані у повістці час та дату, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України», що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №6360/20 від 28.06.2024 року. 09.08.2024 року, на виконання звернення ІНФОРМАЦІЯ_3 , працівниками ВП №1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було доставлено Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складення протоколу про адміністративне правопорушення, де головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 - службовцем ЗСУ ОСОБА_3 , уповноваженою складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №822 від 25.12.2023 року, на підставі статей 235, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено протокол №438 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (за вхідним №8624 від 09.08.2024 року) відносно ОСОБА_1 , згідно якого він порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1, ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України». Щодо наявності підстав для відстрочки як обґрунтування не направлення для проходження медичного огляду. Вказані твердження позивача варто сприймати

критично виходячи з наступного: Згідно п. 63 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі - Порядок №560) військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби. Військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом. Проте, матеріали справи не містять та громадянин ОСОБА_1 не надав підтвердження того, що він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки або на час отримання повістки користувався відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації. В свою чергу відомості про наявність трьох неповнолітніх дітей на утриманні у ОСОБА_1 були записані у протоколі з його слів, однак вказане жодним чином не свідчить про те, що на дату отримання повістки, як і на дату виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звертався із заявою про надання відстрочки або ж вже користувався відстрочкою від призову на військову службу під час мобілізації. Враховуючи вищенаведене, повістка №1499 була вручена військовозобов`язаному ОСОБА_1 правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства. Просить позовну заяву залишити без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Рижавський С.С. надав до суду пояснення, в яких зазначив, що позивач 24.06.2024 особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних та повідомив, що у нього на утриманні перебуває троє дітей та надав відповідні документи зокрема свідоцтво про народження дітей. З якою метою було позивачу вручено повістку не зрозуміло, хоча позивач повідомив і про наявність трьох неповнолітніх дітей, і про хворобу в загостреному стані, яка позбавила його можливості в подальшому з`являтися на виклики відповідача. Дані про хворобу позивача та про її перебіг є в електроному реєстрі до якого відповідач має доступ. Позивач був переконаний, що має відстрочку на законних підставах і не мав наміру ухилятися. Разом з тим, відповідач не надав йому відстрочки, хоча володів усіма даними та мав доступ до інформації про стан здоров`я позивача та про наявність в позивача трьох неповнолітніх дітей на його утриманні. Тобто, ще 24.06.2024 коли позивач прийшов до відповідача, він мав перевірити наявність в позивача відстрочки та надати її в силу закону, а не вручати повістку, на підставі якої в подальшому була складена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Просить скасувати постанову № 438 від 15.08.2024.

Судом на підставі ч.4 ст. 229 КАСУ зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 09.08.2024щодо позивача складено адміністративний протокол № 438 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 24.06.2024 року отримав повістку № 1499 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15:00 год. 28.06.2024 року для проходження медичного огляду ВЛК, проте громадянин ОСОБА_1 проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано актами фіксування неприбуття по повістці за вх, № 6360/20 від 28.06.2024р. крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 3-тю добу за вх. № 6410/4 від 01.07.2024 р. та в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 7-у добу за вх, № 6776/9 від 05.07.2024р., чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП.

15.08.2024 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП №3802, якою на підставі вищевказаного протоколу встановлено, що позивач порушив вимоги абз. 3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України". За вищевказаних обставин його притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн.

В протоколі в пункті "на утриманні особи" зазначено, що позивач має трьох неповнолітніх дітей, однак відповідач володіючи цією інформацією, не зважаючи на неї, виніс оскаржувану постанову № 438 від 15.08.2024.

Позивач не заперечує факту, що не з`явився на виклик за повісткою №1499 28.06.2024, однак зазначає, що заздалегідь повідомив представника відповідача про свій стан здоров`я та про неможивість прибути на виклик, також повідомив, про те, що має право на відстрочку у зв`язку з наявністю на утримані трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується електронними направленнями № 0699-3417-6635-1785, № 3619-1642-9297-2622, Дослідженням № 13298, консультаційним висновком спеціаліста, випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 65541963 та свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 .

Судом взято до уваги те, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

При цьому Закону України №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року статтю 210 КУпАП було доповнено приміткою: «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в редакції Закону № 3549-ІХ від 16 січня 2024 року - Держателем Реєстру є Міністерство оборони України. На підставі п. 3 ч. 2 Закону організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри».

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень зокрема є і ІНФОРМАЦІЯ_7.

Таким чином, маючи можливість отримати інформацію про ОСОБА_1 , з інших відомчих реєстрів, службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 її не було використано, що доводить відсутність всебічного та повного встановлення всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

09.08.2024 року представник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 склала протокол № 438 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України стосовно позивача, з яким він не погодився, про

що зазначив в протоколі.Суть адміністративного правопорушення згідно протоколу: громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме згідно розписки про отримання повістки 24.06.2024 року отримав повістку №1499 про виклик для уточнення своїх облікових даних, направлення для проходження медичного огляду, визначення призначення на особливий період, проте позивач проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття по повістці за вх. №63608/20 від 28.06.2024 р. Крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття, не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 3-тю добу за вх. №6410/4 від 01.07.2024 р. та в подальшому у семиденний термін не прибув до відповідача, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на 7-у добу за вх. №6776/9 від 05.07.2024 р., чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 210 -1 КУпАП. За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 210-1 КУпАП та враховуючи, що з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» та до цього часу в Україні діє особливий період, то громадянин ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Примірник вказаного протоколу про адміністративне правопорушення був виданий ОСОБА_1 без зазначення місця, часу та дати розгляду справи про адміністративне правопорушення. У протоколі про адміністративне правопорушення вказується, що він складений за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У протоколі ОСОБА_1 вину за вказаною статтею не визнав.

Відповідно до ч.1 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення, має провадитися розгляд справи про адміністративне правопорушення; протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, орган чи посадова особа уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

15.08.2024 року № 438 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3ст. 210-1 КУпАП, відповідно до резолютивної частини якої визнано громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в межах санкції, яка була чинною на час вчинення ним адміністративного правопорушення, у сумі 17000 (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок). В постанові викладена суть адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до протоколу № 438 від 09.08.2024 зазначено суть порушення позивачем після отримання повістки № 1499 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15 год. 28.06.2024 для проходження медичного огляду ВЛК, про те громадянин ОСОБА_1 проігнорував дані вимоги і не прибув за викликом, хоча в цьому ж протоколі зазначено, що має на утримані трьох неповнолітніх дітей, що згідно приписів п.3 ч.1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - не підлягає призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці та п. 63 Постанови КМУ від 16 травня 2024 р. № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» - військовозобов`язані, які звернулися до районного ІНФОРМАЦІЯ_6 з заявою про надання відстрочки до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач має право на відстрочку у зв`язку з перебуванням на його утримані трьох неповнолітніх дітей, відповідач був повідомлений про це, що зазначено в протоколі №438 від 09.08.2024, та мав можливість самостійно отримати інформацію з державних джерел, однак прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Так, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України», і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення від 15.08.2024 року, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено штраф в розмірі 17000,00 гривень, прийнята не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом згідно банківської квитанції № ВБВ 10001/076 від 22.08.2024 було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тобто у більшому розмірі.

За таких обставин у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст. 139 КАС України 605,60 гривень позивачу належить повернути з державного бюджету як надмірно сплачені, а решту 605,60 гривень стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 122, 247, 251, 254-256, 283, 286, 294, 317, 317-1 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову № 438 від 15.08.2024, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, зайво сплачений ним згідно з квитанцією № ВБВ 10001/076 від 22.08.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Гуцол