Справа № 420/38370/24
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 грудня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Одеської регіональної торгово-промислової палати про забезпечення позову в адміністративній справі за позовною заявою Одеської регіональної торгово-промислової палати до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни про визнання протиправним та скасування рішення ,

встановив:

До суду з позовом звернулася Одеська регіональна торгово-промислова палата (далі -позивач, ОРТПП) до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни (далі - відповідач ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни щодо державної реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - Одеську регіональну торгово-промислову палату, з одночасним скасуванням запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 027016839 від 18.11.2024 року.

Одночасно із поданням позовної заяви позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити суб?єктам державної реєстрації, визначеним Законом «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти / здійснювати, щодо Одеської регіональної торгово-промислової палати () будь-які реєстраційні дії, пов?язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що протиправним рішенням державного реєстратора до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань були внесені відомості щодо учасників ОРТПП як юридичної особи, які не є членами ОРТПП, за відсутності належного оформлення рішення уповноваженого органу управління юридичної особи та у порушення закону. При цьому набувши вказаними особами статусу учасника юридичної особи-позивача, вказані особи можуть вчиняти дії, направлені на управління та зміну відомостей щодо юридичної особи-позивача, зокрема шляхом проведення зборів та прийняття рішень щодо внесення змін до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Враховуючи, що невизначеність щодо переліку учасників та членів ОРТПП створює загрозу для неконтрольованих постійних змін відомостей щодо ОРТІІ Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому вважає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Частиною 1 статті 154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд вважає за можливим розглянути її в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.( частина 2 статі 150 КАС України).

При цьому, за приписами частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом, заборони відповідачу вчиняти певні дії та заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову "зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі №826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі №826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справах №420/5553/18, №640/868/19, №1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі №640/9167/19, від 20 травня 2021 року у справі №640/29749/20 та від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21.

Важливим є те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення.

У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. А тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Наведений аналіз змісту вказаних норм та правових висновків вказує на те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту вказаної заяви, необхідність вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову позивач пов`язує в першу чергу з протиправністю рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дімітрової Тетяни Андріївни щодо державної реєстрація змін до відомостей про юридичну особу - Одеську регіональну торгово-промислову палату, щодо відомостей її учасників, посилаючись на відсутність рішення уповноваженого органу управління юридичної особи , а саме рішення Президії ОРТПП відповідно до п. 4.1.5 Статуту ОРТПП. При цьому, позивач стверджує, що окремі юридичні особи не були та не являються її членами.

Разом з тим суд звертає увагу, що на підтвердження даних обставин, позивач ні до позовної заяви, ні до заяви про забезпечення позову не надає жодного доказу, зокрема : оскаржуване рішення, підстави прийняття такого рішення та докази які б свідчили про склад учасників ОРТПП до прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на відсутність вищенаведених доказів, суд позбавлений можливості надати правову оцінку ознакам очевидної протиправності та як наслідок, надати оцінку можливим негативним наслідкам.

Щодо обраного позивачем виду забезпечення позову шляхом заборони суб??єктам державної реєстрації, визначеним Законом «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти / здійснювати, щодо Одеської регіональної торгово-промислової палати будь-які реєстраційні дії, пов?язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд зазначає, що дана вимога стосується не визначеного кола осіб, не стосується предмета позову та направлена на майбутнє виконання, що є недопустимим при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких підстав та враховуючи, що заявник не довів існування обставин, вказаних у частині 2 статті 150 КАС України, не довів наявність обставин передбачених статтею 150 КАС України , а тому заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ухвалив:

У задоволені заяви Одеського регіональної торгово-промислової палати про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею

Суддя В.А. Дубровна