Справа № 280/5073/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 280/5073/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 р. (суддя Мінаєва К.В.) в адміністративній справі №280/5073/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-0826-UA0082704, прийняте 02.04.2024 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

В обґрунтування пред`явленого позову позивач вказував, що спірним податковим повідомленням-рішенням йому нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік. Проте, позивач, як власник 8/100 частини нерухомого майна, яке не експлуатується за призначенням та є законсервованим, має пільгу у вигляді звільнення від сплати зазначеного податку на підставі рішення Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015 «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує на те, що за даними ІКС «Податковий блок» та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності гр. ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомого майна - 8/100 часток нежитлової будівлі літ. А-1, А-3 загальною площею 5294,00 кв. метри за адресою: АДРЕСА_1 . На думку скаржника, щодо цієї нежитлової будівлі не підлягає застосуванню Положення про порядок консервації основних засобів, внаслідок того, що вона не відноситься до основних фондів будь-якого підприємства, а є приватною власністю фізичних осіб, у тому числі, позивача. Крім того, зазначений об`єкт нерухомості використовується як пейнтбольний клуб «STALKER», інформація про який є у пошуковій системі "GOOGLE". Зважаючи на вищевикладені обставини, скаржник вважає правомірним нарахування позивачу податкового зобов`язання спірним податковим повідомленням-рішенням, яке скасуванню не підлягає.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, вказуючи на те, що ним надано докази того, що об`єкт нежитлової нерухомості, який є об`єктом оподаткування, не експлуатується за призначенням та був законсервований, у тому числі, станом на 2023 рік. Крім того, зазначені обставини встановлені рішеннями судів у справі №280/7889/23, які, на переконання позивача, не потребують доказування при розгляді цієї справи.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником 8/100 часток нежитлової будівлі літ.А-1, А-3 загальною площею 5294,0 кв. метри за адресою: АДРЕСА_1 . Головним управлінням ДПС у Запорізький області сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено належну до сплати суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за даними об`єктами нерухомості, за 2023 рік, а саме: податкове повідомлення-рішення від 02.04.2024 № 0-0826-UA0082704 на суму 7093,96 грн. щодо нерухомого майна - садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 ; розмір податкового зобов`язання розраховано з розрахунку 0,25 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (6700,00 грн), за 1 кв. м бази оподаткування.

Вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом з вимогою про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки на позивача поширюється пільга зі сплати податку.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Щодо правильності встановлених судом першої інстанції обставин у справі, колегія суддів звертає увагу на наступному:

У спірному податковому повідомленні-рішенні № 0-0826-UA0082704 об`єктом оподаткування зазначена нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Ці відомості внесені до графи 1 та графи 2 податкового повідомлення-рішення (а.с.7).

Натомість, судом першої інстанції встановлено, що об`єктом оподаткування у спірних правовідносинах є садовий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , що не відповідає ані змісту спірного податкового повідомлення-рішення, ані розрахунку до нього (а.с.36).

Отже, суд першої інстанції невірно встановив обставини у справі.

Щодо правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом (ПК) України.

За приписами підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб та обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 цього ж Кодексу, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки). До вказаного Положення внесено зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за №5, від 26.02.2016 за №30, від 25.08.2016 за №50, від 21.12.2016 за №49, від 26.04.2017 за №51, від 27.05.2020 за №49.

Відповідно до підпункту 2.4.2 пункту 2.4 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) Міська рада встановила пільги з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя з об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, у тому числі, на об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у стадії реконструкції, капітального ремонту або законсервовані та не використовуються за призначенням.

Позивачем до суду першої інстанції на підтвердження наявності підстав для застосування податкової пільги надані такі документи:: висновок результатів візуального технічного обстеження будівель, споруд та конструкцій, складеному Комунальним підприємством "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" 30 липня 2020 р., відповідно до якого стан об`єкта нерухомості нежитлової будівлі літ А-1, А-3, яка розташована за адресою: місто Запоріжжя, Будинок відпочинку (о. Хортиця), будинок 36 (тридцять шість). Згідно цього Висновку об`єкт законсервований та не експлуатується за призначенням (а.с. 67). Аналогічні за змістом також висновки №14/05 від 14.05.2023 і №15/07 від 15.07.2024, складені ТОВ "Атлас інжиніринг" (а.с.68,69), а також висновок, складений ФОП ОСОБА_2 25.03.2021 (а.с. 72), технічний паспорт, виготовлений 15 липня 2024 р. ТОВ "Атлас інжиніринг" (а.с.73-76), акт результатів технічного обстеження будівель споруд та конструкцій, складений Комунальним підприємством "Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" 10 жовтня 2018 р. (а.с.80), звіт про оцінку нерухомого майна №00011/17 від 05.12.2017 (а.с.81-90), висновок №20/2, складений ФОП ОСОБА_2 01.02.2022 (а.с.91).

Як зазначено вище, умовою для застосування податкової пільги є невикористання за призначенням об`єкта нерухомості, які перебувають на реконструкції, у стадії капітального ремонту або є законсервованими. Кожна із цих обставин має бути підтверджена документально.

Наданими позивачем документами підтверджена обставина того, що об`єкт нерухомого майна, власником частини якого він є, не перебуває у стадії реконструкції та не перебуває у стадії капітального ремонту.

Натомість, у зазначених актах та висновках вказано про те, що об`єкт нерухомості "законсервований".

Порядок консервації основних виробничих фондів підприємств визначений Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1183 від 28 жовтня 1997 р. Згідно цього Положення, консервація основних фондів підприємств - це комплекс заходів, спрямованих на довгострокове (але не більш як три роки) зберігання основних фондів підприємств у разі припинення виробничої та іншої господарської діяльності з можливістю подальшого відновлення їх функціонування. Основні фонди підприємств може бути законсервовано, якщо за техніко-економічним обґрунтуванням подальше використання їх у виробництві визнано тимчасово недоцільним. Рішення про консервацію, утримання та розконсервацію приймає власник підприємства. Під час консервації та розконсервації основні фонди підприємств приводяться у стан, що забезпечує збереження технологічного обладнання, будівель і споруд, а також безпеку технічного персоналу і населення, охорону довкілля. Використання законсервованих основних фондів протягом установленого терміну консервації забороняється. Документом, що підтверджує консервацію є відповідний акт. Основна мета консервації об`єкта основного засобу - це збереження майна підприємства для його подальшого використання. Консервація прямо впливає на собівартість продукції. Внаслідок переведення об`єкта на консервацію припиняється нарахування амортизації.

Таким чином, процедура консервації визначена законодавцем щодо основних засобів. Зважаючи на те, що господарську діяльність можуть проводити не тільки юридичні особа, а й фізичні особи, які зареєстровані в якості підприємців, останні також можуть приймати рішення про консервацію основних засобів.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, позивач придбав частину об`єкту нерухомого майна у ТОВ "Національний клуб Запорізька січ" на підставі договору купівлі-продажу від 22 жовтня 2009 р. У договорі відсутні дані щодо технічного стану будівлі станом на день його відчуження (а.с.78,79) Інформація про те, чи перебував цей об`єкт на консервації у ТОВ "Національний клуб Запорізька січ" також відсутня.

Серед наданих позивачем до суду документів, який датований раніше за інші, є звіт про оцінку №00011/17 від 05.12.2017, в якому зазначено про те, що об`єкт законсервований. Проте, у цьому звіті, як і в інших, складених пізніше, відсутнє будь-яке обґрунтування констатації такого стану об`єкту. Позивачем не надано жодних документів, на підтвердження того, яким чином об`єкт нерухомого майна, співвласником якого він є, був законсервований та ким таке рішення приймалось. Важливою у цій справі також є і та обставина, що консервація об`єкту нерухомого майна, як основного засобу, можлива терміном до трьох років, а за твердженням позивача вона триває понад сім років.

Також, колегія суддів вважає за доцільне розглянути питання можливості консервації об`єкта нерухомого майна, який належить фізичний особі на праві власності, проте не належить до основних засобів, тобто не використовується у господарській діяльності.

Відповідачем до суду першої інстанції був наданий лист Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради №02/2-01/2343 від 20.12.2018, адресований територіальному управлінню ГУ ДФС у Запорізькій області, в якому надані роз`яснення щодо застосування Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 (а.с.40). Цим листом уповноважений орган Запорізької міської ради роз`яснив, що пільга зі сплати податку, яка передбачена п.п. 2.4.2 п. 2.4 наведеного вище Положення, стосується юридичних осіб, тобто суб`єктів господарювання, оскільки процедура консервації визначена законодавцем для основних засобів, тобто матеріальних активів, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності.

Суд першої інстанції визнав безпідставним посилання відповідача на цей лист, оскільки податкова пільга встановлена як для фізичних, так і для юридичних осіб.

Колегія суддів, у свою чергу, вважає безпідставним ігнорування роз`яснення щодо застосування нормативно-правового акту локального характеру, які надані суб`єктом правотворчості діяльності та його видавцем - Запорізькою міською радою через уповноважений орган. Крім того, умови реконструкції та капітального ремонту нежитлової будівлі, як підстава для застосування податкової пільги, на думку колегії суддів, цілком прийнятні для фізичних осіб, які не мають статусу суб`єктів підприємницької діяльності. Отже, об`єкт нерухомого майна (його частка), який належить на праві приватної власності фізичній особі є об`єктом оподаткування. Відсутність документів на підтвердження перебування цього майна в стадії реконструкції, капітального ремонту, консервації (для основних засобів) виключає можливість застосування податкової пільги.

Щодо доводів скаржника про використання Будинку відпочинку (о. Хортиця), буд. 36 в якості пейнтбольного клубу «STALKER», інформація про який є у пошуковій системі "GOOGLE", колегія суддів зазначає, що документи, які підтверджують здійснення позивачем такої діяльності або передачі належної йому частини приміщення в оренду іншим суб`єктам підприємницької діяльності, або надання ним згоди на таку передачу іншими співвласниками нерухомого майна, суду не надані.

Щодо доводів позивача про застосування частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України , колегія суддів зазначає наступне.

Цією процесуальною нормою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, в адміністративній справі №280/7889/23 ОСОБА_1 також мав статус позивача, проте спірні правовідносини виникли у зв`язку із визначенням податкового зобов`язання за інші періоди - 2021 та 2022 роки. Висновок суду у наведеній справі про звільнення ОСОБА_1 від сплати податку за вказані роки не є преюдиційною обставиною щодо спору, предметом якого є правомірність нарахування податкового зобов`язання за 2023 рік.

Обов`язковість висновків судів першої та/або апеляційної інстанцій щодо застосування норм матеріального права, сформульованих в іншій справі, не визначена статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України, на відміну від висновків Верховного Суду.

В інших судових рішеннях в адміністративних справах №280/2578/21, №280/12508/21, №280/6212/19 обставин стосовно ОСОБА_3 не встановлено.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі по відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 р. в адміністративній справі №280/5073/24 - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-0826-UA0082704 від 02.04.2024 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили 20 листопада 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник