Справа № 500/6161/24
Суддя: Юзьків Микола Іванович
Дата ухвалення: 2024-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6161/24

16 грудня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Юзьківа М.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

ОСОБА_1 (далі позивачка), через представника - адвоката Корфа Петра Казиміровича, звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2), у якому просила ухвалити рішення, яким:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 48 від 23.08.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди: навчання в Республіканській школі підготовки метрдотелів і офіціантів з 01.09.1983 по 13.06.1985; роботи в Кременецькому райст кухарем 4-го розряду з 01.02.1996 по 02.10.1996; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 04.05.2007 по 22.04.2008; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 13.05.2008 по 01.04.2009; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 02.04.2009 по 11.03.2010; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 12.03.2010 по 21.02.2011; роботи в ТОВ "АНТА- медика" з 22.02.2011 по 31.01.2012; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 17.02.2012 по 26.04.2012.; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 15.03.2016 по 23.01.2017; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 13.03.2017 по 01.02.2018; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 26.03.2018 по 20.02.2020; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 01.03.2020 по 28.12.2020 - у сукупності 32 роки 03 місяці 14 днів.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 24.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у призначенні пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначення пенсії за віком позивачка вважає протиправними, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

У встановлений судом строк, відповідач 2 подав до суду відзив, у якому представник заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Оскільки починаючи з 01.07.2000 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку (згідно з пунктом 3 постанови № 794). Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1983 по 14.06.1985 згідно з свідоцтвом № 248000 від 14.06.1985, оскільки у даному свідоцтві відсутній підпис голови комісії. Уточнююча довідка за вказаний період позивачем не надана. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.02.1996 по 02.10.1996 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки вказаний період засвідчений відтиском печатки, з якого не можливо зрозуміти її текст (печатки). Уточнююча довідка за вказаний період позивачем не надана. Таким чином, до страхового стажу позивача також не зараховано періоди роботи на території російської федерації згідно записів у трудових книжках НОМЕР_2 та ТК-ІІІ 7016419. З огляду на викладене, страховий стаж позивача склав 20 років 4 місяці 29 днів, із необхідних 31 року, а тому просив відмовити у задоволенні позивних вимог (арк. справи 25-28).

Відповідачем 1, у встановлений судом строк, подано до суду відзив, у якому представник не визнає позовних вимог та просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, в обґрунтування чого наводить доводи ідентичні до доводів представника відповідача 2 (арк. справи 29-36).

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 17.10.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

Копію ухвали суду від 17.10.2024 про відкриття провадження у справі доставлено відповідачам через електронний кабінет 17.10.2024, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення пенсійного віку 60 років, 15.08.2024 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надала всі необхідні документи, що підтверджують страховий стаж.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Вінницькій області від 23.08.2024 № 48 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з частиною першою статті 26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (арк. справи 27).

Причиною вказаної відмови у призначені пенсії стало те, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1983 по 14.06.1985 згідно з свідоцтвом № 248000 від 14.06.1985, оскільки у даному свідоцтві відсутній підпис голови комісії. Уточнююча довідка за вказаний період позивачем не надана. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.02.1996 по 02.10.1996 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки вказаний період засвідчений відтиском печатки, з якого не можливо зрозуміти її текст (печатки). Уточнююча довідка за вказаний період позивачем не надана. Таким чином, до страхового стажу позивача також не зараховано періоди роботи на території російської федерації згідно записів у трудових книжках НОМЕР_3 та ТК-V2302412. З огляду на викладене, страховий стаж позивача склав 20 років 4 місяці 29 днів, із необхідних 31 року.

Дослідивши трудові книжки позивачки щодо спірних періодів трудової діяльності, які не зараховані відповідачем 2 до страхового стажу судом встановлено наступні записи.

Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 22.07.1981 (арк. справи 14 зворот - 16):

записи № 6 - № 8 з 01.09.1983 по 13.06.1985 навчання в Республіканській школі підготовки метрдотелів і офіціантів;

запис № 14 - № 15 з 01.02.1996 по 02.10.1996 робота в Кременецькому райст кухарем 4-го розряду.

Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 04.05.2007 (арк. справи 10 - 12):

запис № 1 - № 2 з 04.05.2007 по 22.04.2008 робота в ТОВ "АНТА-медика";

запис № 3 - № 4 з 13.05.2008 по 01.04.2009 робота в ТОВ "АНТА-медика";

запис № 5 - № 6 з 02.04.2009 по 11.03.2010 робота в ТОВ "АНТА-медика";

запис № 7 - № 8 з 12.03.2010 по 21.02.2011 робота в ТОВ "АНТА-медика";

запис № 9 - № 10 з 22.02.2011 по 31.01.2012 робота в ТОВ "АНТА-медика";

запис № 11- 12 з 17.02.2012 по 26.04.2012 робота в ТОВ "АНТА-медика".

Згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 15.03.2016 (арк. справи 13 - 14):

запис № 1- № 2 з 15.03.2016 по 23.01.2017 робота в ТОВ "БАР Рябінка";

запис № 3 - № 4 з 13.03.2017 по 01.02.2018 робота в ТОВ "БАР Рябінка";

запис № 5 - № 6 з 26.03.2018 по 20.02.2020 робота в ТОВ "БАР Рябінка";

запис № 7 - № 8 з 01.03.2020 по 28.12.2020 робота в ТОВ "БАР Рябінка".

Отже, записами трудових книжок НОМЕР_1 від 22.07.1981, НОМЕР_3 від 04.05.2007, ТК-V 2302412 від 15.03.2016 підтверджено спірні періоди трудової діяльності позивачки що мають бути зараховані до страхового стажу. При цьому вищезазначені записи зроблені чітко з посиланнями на відповідні накази та засвідченні підписами уповноважених осіб та печатками.

Позивачка не погоджується з оскаржуваним рішенням суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 23.08.2024 № 48 про відмову у призначенні пенсії за віком, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулась до суду із цим позовом.

Мотивувальна частина

Предметом спору у даній справі по суті є рішення відповідача 2 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Також частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, та не заперечується відповідачами позивачка навчалася в Республіканській школі підготовки метрдотелів і офіціантів з 01.09.1983 по 13.06.1985, працювала в Кременецькому райст кухарем 4-го розряду з 01.02.1996 по 02.10.1996 та працювала на території російської федерації, зокрема з 04.05.2007 по 26.04.2012 та з 15.03.2016 по 28.12.2020.

Усі спірні періоди роботи позивачки підтверджуються записами трудових книжок НОМЕР_1 від 22.07.1981, ТК-ІІІ № 7016419 від 04.05.2007, ТК-V 2302412 від 15.03.2016.

Усі записи зроблені належним чином та не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності.

При цьому, відповідачем 2 не зарахований ло страхового стажу період навчання з 01.09.1983 по 13.06.1985, оскільки у свідоцтві відсутній підпис голови комісії, а уточнююча довідка за вказаний період не надана, період роботи з 01.02.1996 по 02.10.1996, оскільки вказаний період засвідчений відтиском печатки, з якого не можливо зрозуміти текст печатки та періоди роботи позивачки на території російської федерації з 04.05.2007 по 26.04.2012 та з 15.03.2016 по 28.12.2020, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд критично оцінює такі мотиви відмови відповідача, з огляду на таке.

На час первинного заповнення трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 22.07.1981 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162.

Відповідно до пункту 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Водночас на час подальшого заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 1.5. Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" (далі - Постанова № 301), цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 1.5. Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" (далі - Постанова № 301), цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Згідно з пунктом 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, в тому числі і нанесення чіткого відтиску печатки, оскільки записи у її трудову книжку вносились відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачкою, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу позивачки за дані періоди.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що не зарахування позивачем 2 періоду навчання та періоду роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 22.07.1981, є безпідставним.

Водночас відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України" Про міжнародні договори України" припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору слід дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Також судом враховано, що предметом цього спору є правова оцінка рішення територіального пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні періодів роботи позивачки в російській федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, набутого в період чинності такого міжнародного договору. Здійснюючи трудову діяльність у такі періоди позивачка мала легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.

Отже, суд вважає безпідставним посилання відповідача 2 на вихід росії з Угоди від 13.03.1992 як на підставу для не зарахування позивачці стажу, набутого на території російської федерації в період дії такої угоди для всіх її учасників.

Записи трудової книжки позивачки про спірні періоди роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Окрім цього, позиція відповідача 2 суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивачки на отримання пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин державами-учасницями Угоди.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини в справі Стреч проти Сполученого Королівства ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Суд зазначає, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачці пенсію суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.

У даній справі предметом судового контролю було рішення відповідача 2 яке обґрунтоване певними мотивами, що були в подальшому перевірені судом на їх відповідність фактичним обставинам справи та нормам законодавства.

Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачкою всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення їй пенсії за віком.

Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивачки про призначення її пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.

Щодо визначення належного органу пенсійного фонду, яким має здійснювати розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у цій справі, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачці пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23, від 18.09.2024 у справі № 240/6201/23.

Тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 15.08.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду у даній справі, зарахувавши до страхового стажу період навчання в Республіканській школі підготовки метрдотелів і офіціантів з 01.09.1983 по 13.06.1985, періоди роботи в Кременецькому райст кухарем 4-го розряду з 01.02.1996 по 02.10.1996, роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 04.05.2007 по 22.04.2008; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 13.05.2008 по 01.04.2009; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 02.04.2009 по 11.03.2010; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 12.03.2010 по 21.02.2011; роботи в ТОВ "АНТА- медика" з 22.02.2011 по 31.01.2012; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 17.02.2012 по 26.04.2012.; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 15.03.2016 по 23.01.2017; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 13.03.2017 по 01.02.2018; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 26.03.2018 по 20.02.2020; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 01.03.2020 по 28.12.2020.

Висновки за результатами розгляду справи

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 23.08.2024 № 48 та зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 15.08.2024 про призначення пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до страхового стажу період навчання в Республіканській школі підготовки метрдотелів і офіціантів з 01.09.1983 по 13.06.1985, періоди роботи в Кременецькому райст кухарем 4-го розряду з 01.02.1996 по 02.10.1996, роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 04.05.2007 по 22.04.2008; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 13.05.2008 по 01.04.2009; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 02.04.2009 по 11.03.2010; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 12.03.2010 по 21.02.2011; роботи в ТОВ "АНТА- медика" з 22.02.2011 по 31.01.2012; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 17.02.2012 по 26.04.2012.; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 15.03.2016 по 23.01.2017; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 13.03.2017 по 01.02.2018; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 26.03.2018 по 20.02.2020; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 01.03.2020 по 28.12.2020.

Судові витрати

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви до суду, позивачкою було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 11.10.2024.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головного управління пенсійного фонду України в Вінницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 48 від 23.08.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.08.2024 про призначення пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки, зарахувавши до страхового стажу період навчання в Республіканській школі підготовки метрдотелів і офіціантів з 01.09.1983 по 13.06.1985, періоди роботи в Кременецькому райст кухарем 4-го розряду з 01.02.1996 по 02.10.1996, роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 04.05.2007 по 22.04.2008; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 13.05.2008 по 01.04.2009; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 02.04.2009 по 11.03.2010; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 12.03.2010 по 21.02.2011; роботи в ТОВ "АНТА- медика" з 22.02.2011 по 31.01.2012; роботи в ТОВ "АНТА-медика" з 17.02.2012 по 26.04.2012.; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 15.03.2016 по 23.01.2017; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 13.03.2017 по 01.02.2018; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 26.03.2018 по 20.02.2020; роботи в ТОВ "БАР Рябінка" з 01.03.2020 по 28.12.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень, 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач 1:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 );

відповідач 2:

- Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21005 ).

Головуючий суддя Юзьків М.І.