Справа № 357/3852/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/3852/24 Суддя (судді) першої інстанції: Бебешко М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Штульман І.В.,

суддів Заїка М.М., Черпак Ю.К.,

за участю секретаря судового засідання Коренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Наталії Володимирівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Білоцерківський міськрайонний суд Київської області з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) про скасування постанови від 27 жовтня 2023 року серії АА №00014227 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, складеної старшим інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, та закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ткаченко Н.В. (далі - апелянт), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба України з безпеки на транспорті вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вважаючи, що скаржник не навів жодних підстав для його скасування.

Представник відповідача зазначає, що спеціалізований вантажний сідловий тягач, належний позивачу, рухався з напівпричіпом - контейнеровозом. З інформаційної картки автоматичного пункту габаритно вагового контролю та даних постанови серії АА №00014227 вбачається, що транспортний засіб - тягач був зафіксований саме з напівпричепом (3 (три) осі має тягач та 3 (три) напівпричеп). Крім того, матеріалами фотофіксації чітко підтверджується, що це був напівпричеп з високими бортами, для якого встановлено максимальну фактичну масу 40 тонн разом з сідловим тягачем. Окрім того, напівпричеп, яким транспортувався вантаж, не містить визначених для контейнеровоза позначень та маркувань. У разі зазначення в реєстраційних документах транспортного засобу назви «контейнеровоз», який є типом причепа або напівпричепа для перевезення контейнерів по автомобільних дорогах, то лише при використанні такого транспортного засобу як засобу спеціального призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій-контейнерів, допускається навантаження, передбачене пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України. На думку представника відповідача, основними доказами у цій справі є показання технічних приладів та засобів, що мають функцію фото- і відеозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, з яких видно порушення позивачем ОСОБА_1 вимог закону щодо перевищення фактичної маси транспортного засобу. Отже, транспортний засіб позивача рухався з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР України чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 44 тонни передбачене для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. Представник відповідача стверджує, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 3 3, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації. До відзиву на позовну заяву відповідачем були додані: - сертифікат перевірки типу №UA.TR.001 76-20 Rеv. 0 чинний до 16 червня 2030 року; - свідоцтво про повірку підсистеми вагового контролю №35-02/1133-1136 чинне до 02 жовтня 2024 року; - свідоцтво про повірку підсистеми габаритного контролю №21/96 чинне до 21 вересня 2024 року (а.с.88-100). WIM-комплекси відносяться до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що прямо вказано у пункті 52 Додатку 1 до Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2016 року №94.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини другої статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за належне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, мотивуючи це слідуючим.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортних засобів: спеціалізованого вантажного сідлового тягачу марки «FREIGHTLINER FRHT», державний номерний знак НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричепа контейнеровоза, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.17-18).

27 жовтня 2023 року відносно позивача ОСОБА_1 старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко О.В винесено постанову серії АА №00014227 про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі. Згідно вказаної постанови 26 жовтня 2023 року о 19 год. 12 хв., на 81 кілометрі автомобільної дороги державного значення М-03, позивач ОСОБА_1 , керуючи спеціалізованим вантажним сідловим тягачем марки «FREIGHTLINER FRHT», державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом контейнеровозом, державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України - перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,225% (3,29 тонни), при дозволеній максимальній фактичній масі транспортного засобу 40 тонн. Відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП - накладення штрафу.

Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 6 шт.; спарені колеса - 2 вісь; 3 вісь; відстань між вісями 1-2: 5350 мм, 2-3: 1290 мм, 3-4: 5640 мм, 4- 5: 1300 мм; 5-6: 1300 мм; навантаження на вісь 1 - 5100 кг, 2 - 9000 кг, 3 - 8750 кг, 4 - 8250 кг; 5 - 8450 кг; загальна маса - 48100 кг.

Автоматичне визначення фактичної загальної маси транспортного засобу позивача відбувалось на автомобільній дорозі державного значення.

Оспорюваною постановою серія АА №00014227 на ОСОБА_1 27 жовтня 2023 року накладено штраф у сумі 8500 гривень.

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

04 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що оспорювану постанову отримав засобами поштового зв`язку 04 листопада 2024 року та просив поновити строк звернення до суду першої інстанції з цим позовом.

Суд першої інстанції 18 квітня 2024 року своєю ухвалою поновив ОСОБА_1 пропущений ним строк звернення в суд з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вищезазначений транспортний засіб ОСОБА_1 перевозив вантаж в причепі з високими бортами, які вкриті тентом, що не має конструкцію контейнеровоза. Позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Максимально допустиме навантаження для належного позивачу транспортного засобу, відповідно до пункту 22.5 ПДР України, є 40 тонн, а перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом, з перевищенням зазначеної фактичної маси, є порушенням вимог закону.

Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду враховує норми чинного законодавства і фактичні обставини справи.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) встановлено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото - і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» від 27 грудня 2019 року №1174 було затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - Порядок №1174).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційної телекомунікаційної системи.

Доказом у даній справі є показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису, працюючими в автоматичному режимі, внесені до автоматично сформованої постанови (пункт 4 Порядку №1174).

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (пункт 7 Порядку №1174).

Таким чином, Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту «б» пункту 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення фактичної маси, а саме: двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн; трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн; двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни; трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.

Отже різниця між вантажними автомобілями (тягачами) з напівпричепами, для яких дозволена максимальна маса становить 40 тонн або 42 тонни (44 тонни), полягає в тому, що останні мають бути контейнеровозами, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів.

Стаття 280 КупАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належного позивачу автомобіля з причепом (передній, боковий та задній вид вантажівки з напівпричепом).

Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного сідлового тягачу марки «FREIGHTLINER FRHT», державний номерний знак НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричепу контейнеровозу, державний номерний знак НОМЕР_2 , який переобладнаний підйомною механічно-гідравлічною системою з наявністю фітингів для встановлення контейнерів та з можливістю самоскидання/розвантаження, - повинна складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 42 тонни.

Наголошуючи на протиправності оспорюваної постанови серії АА №00014227, ОСОБА_1 посилався на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано належність напівпричепу до контейнеровозів, що свідчить про неправильність обчислення максимально допустимої загальної маси транспортного засобу 40 тонн.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року

№363 (далі - Правила №363), визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії, який самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, а рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.

Напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій, а саме: контейнерів.

Згідно з пунктом 17.6 Правил №363 для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).

Відповідно до пункту 17.2-17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (п.17.15 Правил №363).

Відповідно до пункту 17.9 Правил №363 приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером, актів про пломбування, тощо. Відповідного маркування із зазначенням вантажності і маси тари контейнера, внутрішнього об`єму контейнера, місця, місяця і року виготовлення контейнера; часу останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера транспортний засіб позивача не містить.

З матеріалів фотофіксації вказаного належного позивачу транспортного засобу видно, що ОСОБА_1 27 листопада 2023 року здійснював вантажні перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, оскільки верхня його частина зрізана та накрита тентом, та не перевозив контейнери.

Окрім того, вантаж, що перевозився на платформі, не має відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортного засобу повинна бути не більше 40 тонн.

Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає обґрунтованими висновок відповідача і суду першої інстанції, що сам факт реєстрації за позивачем автомобільного транспорту - контейнеровоза не поширює вагові обмеження, передбачені пунктом 22.5 ПДР України, у 42 тонни для відповідного транспорту з урахуванням вантажу.

Факт перевищення позивачем ОСОБА_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР України, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використання при проведенні фіксації належним технічним приладом.

Відтак, наявні дані про те, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР України чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 40 тонн передбачене саме для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом.

Виходячи із наведених обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу позивача, враховані під час накладення стягнення показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР України, доведений належними, допустимими та достовірними доказами, а тому оскаржуване рішення відповідає вимогам КУпАП, а наведені у позові ОСОБА_1 доводи не спростовують наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Слід зауважити, що наявність прогалини в пункті 22.5 ПДР України щодо встановлення параметрів, за яких допускається рух контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, призводить до зловживань перевізниками та до значного перевищення вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що фіксується в автоматичному режимі.

Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.

Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу і можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, оскільки ним порушено пункт 22.5 ПДР України, а тому оспорювана постанова серії АА №00014227 від 27 листопада 2023 року є правомірною та скасуванню не підлягає.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За таких підстав апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частини першої статті 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Керуючись статтями 229, 286, 308, 315, 316, 317, 322, 328, 329, 271 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Наталії Володимирівни - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Штульман І.В.

Судді Заїка М.М.

Черпак Ю.К.