Справа № 260/4660/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/4660/22 пров. № А/857/12444/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Гуляка В.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Рейті С.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року Головне управління ДПС у Закарпатській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), в якому просило стягнути податковий борг у сумі 386101,43 грн по платежах : - Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 23598,69 грн, - Земельний податок з фізичних осіб у розмірі 28552,73 грн, - Орендна плата з фізичних осіб у розмірі 2931,90 грн та - Орендна плата з фізичних осіб (Холмківська ТГ) у розмірі 331018,11 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ГУ ДПС у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не є власником земельної ділянки, а ГУ ДПС не є стороною договору оренди земельної ділянки, а тому у контролюючого органу відсутні повноваження стягувати орендну плату за договором, укладеного між Косівсько-Полянською сільською радою в собі голови ОСОБА_2 та орендарем - ОСОБА_1 від 26.02.2008.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Буря О.О. просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідача наявний податковий борг станом на 23.08.2022 у розмірі 386101,43 грн, зокрема, 23598,69 грн : Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, 528552,73 грн - 018010700 Земельний податок з фізичних осіб, 2931,90 грн - Орендна плата з фізичних осіб та 331018,11 грн - Орендна плата з фізичних осіб (Холмківська ТГ).

Згідно п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України, для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п.п.266.7.1, 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з п.п.266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) (з 23.05.2020 надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

ГУ ДПС на виконання вказаних положень ПК України направило ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення №0-0711 від 20.04.2021 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 6921,09 грн, яке було вручене 29.04.2021 та №0-0711 від 28.05.2020 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 16677,60 грн, яке було вручене 18.06.2021.

Вказані податкові повідомлення-рішення ні в судовому, ні в адміністративному порядку позивачем не оскаржувалися.

Реалізуючи визначені законом повноваження, контролюючий орган звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДПС доведено наявність податкового боргу ОСОБА_1 у розмірі 386101,43 грн, правомірність звернення із позовом про стягнення податкового боргу до суду та наявність підстав для його стягнення, тобто позовні вимоги відповідають положенням податкового законодавства та підтверджуються дослідженими належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

В контексті положень п.56.17 ст. 56 ПК України, сума боргу є узгодженою, однак, зобов`язання, визначене вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, сплачено не було.

Станом на день розгляду справи, згідно витягу з історії недоїмок, розрахунку суми податкового боргу, сума боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової, житлової нерухомості (код платежу 18010300) у загальному розмірі складає 23598,69 грн.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, вказане зобов`язання набуло статусу податкового боргу.

ГУ ДПС були прийняті податкові повідомлення-рішення №6-0711 від 22.05.2020, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 5582,51 грн, №7-0711 від 29.05.2020, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 19,76 грн, №5-0711 від 14.05.2020, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб - у розмірі 12,50 грн, №-0711 від 17.05.2021, яким відповідачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 22914,01 грн, №2-0711 від 19.04.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 19,76 грн, №6-0711 від 17.05.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 12,50 грн.

Статтею 269 ПК України передбачено, що платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України, об`єктами оподаткування платою за землю є : об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.

Згідно ст.271 ПК України, базою оподаткування платою за землю є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

База оподаткування по земельних частках (паях) визначається згідно із даними земельних ділянок, на які фізичні особи мають право як власники земельних часток (паїв), з урахуванням підпунктів 271.1.1, 271.1.2 цього пункту. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Стаття 274 ПК України визначає ставки земельного податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження).

Стаття 277 ПК України визначає ставки земельного податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно ст.285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Стаття 286 ПК України встановлює порядок обчислення плати за землю.

Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно п.287.4 ст.287 ПК України, податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.58.1 ст.58 ПК України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст.54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Відповідно до п.п.56.17.5 п.56.17 ст.56 ПК України, день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Грошові зобов`язання зі сплати земельного податку за 2020, 2021 роки у розмірі 28552,73 грн, визначені вищевказаними ППР, відповідачем не оскаржувалися, а тому відповідно до п.п.56.17.5 п.56.17 ст.56 ПК України є узгодженими.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість з орендної плати з фізичних осіб виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкових повідомлень-рішень №-0714 від 18.07.2019, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2019 рік в сумі 110339,37 грн, №-0714 від 30.06.2020, яким відповідачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2020 рік в сумі 110339,37 грн, №-0714 від 16.06.2021, яким визначено грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2021 рік в сумі 110339,37 грн (вручено відповідачу 26.06.2021).

Наведені податкові повідомлення-рішення відповідачем не були оскаржені ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а тому грошові зобов`язання визначені ним, вважаються узгодженими.

Відповідачем подано до контролюючого податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або оренда плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) : № від 23.01.2019 з самостійною сумою задекларованого зобов`язання (за серпень грудень 2019 року) у розмірі 862,34 грн та № від 19.02.2020 з самостійною сумою задекларованого зобов`язання у розмірі 2069,56 грн. Виникнення та існування такого податкового боргу також підтверджується розрахунком суми боргу.

Згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України, є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, визнається податковим боргом.

Статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Згідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 41 ПК України передбачено, що контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, є органи доходів і зборів.

Згідно п.п.288.1, 288.2, 288.3 ст.288 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення податкового боргу) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до п.288.7 ст.288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно п.286.5 ст.286 ПК України (в редакції, що діяла на момент виникнення податкового боргу), нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.56.18. ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до абз.4 п.56.18 ст.56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Судом встановлено, що податковий борг ОСОБА_1 в сумі 383169,53 грн виник внаслідок несплати нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань в сумі 2931,90 грн, внаслідок несплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно п.59.5 ст.59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відтак, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачу було виставлено податкову вимогу №459-53/419 від 07.11.2018, яка вручена 20.12.2018, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак вказана податкова вимога залишилась без належного виконання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ДПС доведено наявність податкового боргу ОСОБА_1 у розмірі 386101,43 грн, правомірність звернення із позовом про стягнення податкового боргу до суду та наявність підстав для стягнення такого, тобто позовні вимоги відповідають положенням податкового законодавства та підтверджуються дослідженими належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року по справі №260/4660/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді В. В. Гуляк
С. П. Нос