Справа № 935/1930/24
Суддя: Заполовський В. В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 935/1930/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лук`янчук Т.В.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №1/310 від 19.06.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову №1/310 від 13.06.2024 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова №1/310 по справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.3 ст.210- 1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17000,00 грн. Також йому було повідомлено, що в разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постановили, штраф буде стягнутий у подвійному розмірі 34000,00 грн.

Позивач вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, винесена з порушенням вимог закону, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Так на думку позивача, оскільки йому 25 років виповниться 02.11.2024 року, він не мав обов`язку ставати на військовий облік як військовозобов`язаний, бо відповідно у нього не виник вказаний обов`язок.

Крім того він вважає, що не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП до 02.11.2024 року, а в оскаржуваній постанові вказано дату правопорушення 19.06.2024 року, тож немає ні події, ні складу адміністративного правопорушення, за яке його піддано такому суворому стягненню як 17000 грн. штрафу. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП неможливе.

Також позивач зазначає, що із змісту оскаржуваної постанови не зрозуміла суть адміністративного правопорушення, а саме порушення; чи не бажання отримати повістку; чи не прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; чи не сповіщення про зміну місця проживання або про місце роботи та навчання у встановленому законом порядку; чи не оновлення даних, оскільки статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

ОСОБА_1 також вказав, що в оскаржуваній постанові зазначено про те, що під час складання постанови він не оспорив допущене порушення, проте в постанові відсутня навіть графа, де б було можна вказати будь-яке застереження чи зауваження.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації 19.04.2024 року здійснено оповіщення громадянина ОСОБА_1 про виклик шляхом вручення йому повістки, де датою прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено 20.04.2024 року. Про отримання даної повістки Позивач особисто підписався в розписці (відрізний корінець врученої повістки). Позивач був зобов`язаний прибути за викликом для визначення призначення на особливий період. Проте у визначений час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію і тим самим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. У зв`язку з цим, було направлено звернення до органів Національної поліції про розшук ОСОБА_1 і доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_5 . З моменту вручення повістки до моменту його розшуку та складання постанови, самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 так і не з`являвся.

Оскільки, на момент вручення повістки позивач не пред`явив військово-обліковий документ, за яким можна було б встановити, що він перебуває на обліку призовників, тому з метою визначення його призначення на особливий період було вручено повістку про виклик. З цією метою, позивач мав можливість та був зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 , пред`явити приписне посвідчення, чим зазначити, що перебуває на обліку призовників. Проте не виконав даного обов`язку, окрім того позивач не надає і до матеріалів справи такий військово-обліковий документ, відповідно до якого можна встановити категорію військового обліку.

Таким чином, враховуючи дію особливого періоду, дослідивши письмові докази начальник ІНФОРМАЦІЯ_7 прийшов до висновку, що факт отримання повістки під особистий підпис позивача про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено. Факт неявки у визначений в повістці дату і час доведено. А тому на думку представника відповідача, в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за яке його і було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

19.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №1/310 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення в сумі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Як зазначено в постанові ОСОБА_1 19.04.2024 року було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якої йому належало з`явитися 20.04.2024 року. Проте у вказаний час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки не повідомляв.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 15.06.2024 року, як такий, що ухилився від виконання військового обов`язку, був розшуканий та доставлений органами Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

19.04.2024 року ОСОБА_1 проставив свій підпис у розписці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09 год. 00 хв. 20.04.2024 року.

Факт неприбуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 підтверджується ксерокопією рапорту провідного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.04.2024 року.

Відповідно до ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовжувався Указами Президента України та триває до даного часу.

Згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року постановлено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до положень ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною третьою вказаної статті передбачено відповідальність за вчинення в особливий період дій передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно вимог ст.ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Згідно положень ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів .

Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які за рішенням комісії з питань взяття на військовий облік пройшли медичний огляд; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку.

В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Судом встановлено, що на момент події інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, що підпадає під поняття «особливого періоду» в розумінні ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.210-1 ч.3 КУпАП, під час якого посадовими особами відповідача на виконання покладених на них обов`язків здійснювались заходи з мобілізації.

Позивач в позовній заяві фактично не заперечував того факту, що 19.04.2024 року він отримав повістку про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 20.04.2024 року, а також того, що він не з`явився за даним викликом.

Таким чином суд приходить до висновку, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 отримавши повістку про виклик його до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув за викликом, чим порушив обов`язок громадян, встановлений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №1/310 від 19.06.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2024 року.

Суддя: В. В. Заполовський