Справа № 150/654/24
Суддя: Суперсон С. П.
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер судової справи: 150/654/24
Номер провадження: 2-а/150/10/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Суперсона С.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Грабар Сергій Анатолійович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 485 про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Грабар Сергій Анатолійович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 485 про накладення адміністративного стягнення. Позов мотивований тим, що відповідачем 19.07.2024 було винесено постанову за № 485 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. Згідно вказаної постанови позивачу ставиться у вину те, що він переданий на військовий облік військовозобов`язаних 31.05.2021, та до ІНФОРМАЦІЯ_2 для заміни посвідчення про приписку на військово-обліковий документ не з`явився, чим вчинив тривале правопорушення, яке закінчилося 12.07.2024, коли він особисто прибув із заявою про видачу військово-облікового документу на бланку. Тому ним було порушено вимоги ст.. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, вчинивши таким чином в особливий період адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Однак, норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію 19 травня 2024 року. Тому, з огляду на те, що закони не мають зворотної дії в часі у разі, якщо вони погіршують становище особи, підстав для застосування до позивача адміністративної процедури не було.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та повне підтримання позовних вимог.

Судом двічі здійснювався виклик відповідача в судові засідання, про що свідчать наявні при матеріалах судової справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень та довідки про доставку судових документів до електронного кабінету відповідача у підсистемі Електронний Суд.

Втім, відповідач не вжив жодних заходів для скерування до суду відзиву на позовну заяву чи забезпечення явки до суду повноважного представника.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та наявні при ній докази дійшов висновку про задоволення адміністративного позову за наступних підстав.

Згідно з ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, 19 липня 2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за № 485 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено грошове стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Постанова мотивована тим, зокрема, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 переданий на військовий облік військовозобов`язаних 31.05.2021, та до ІНФОРМАЦІЯ_2 для заміни посвідчення про приписку на військово-обліковий документ не з`явився, чим вчинив тривале правопорушення, яке закінчилося 12.07.2024, коли він особисто прибув із заявою про видачу військово-облікового документу на бланку. Тому ним було порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, вчинивши таким чином в особливий період адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Стаття 210 КУпАП (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачає відповідальність: за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню;вчинення дій,передбачених частиною першою цієї статті,в особливий період.

Разом з тим, за правилами статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Диспозиція ст. 210 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають правила ведення військового обліку.

Правовідносини, пов`язані з військовим обліком, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022.

Разом з тим, у постанові взагалі відсутнє посилання на конкретні норми вказаних вище нормативних актів, які на думку відповідача порушив позивач.

Крім цього, постанова містить посилання на те, що позивач вчинив триваюче правопорушення, яке припинено 12.07.2024.

Втім, слід відмітити, що триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

Згідно з абз.2 та абз.6 ч.10 ст.1 Закону, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Військовий облік призовників і військовозобов`язаних ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 33 Закону).

Ні нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників не передбачені строки взяття на військовий облік військовозобов`язаних. В той же час з урахуванням положення ч.10 ст.1 Закону зміна обліку призовника на військовозобов`язаного здійснюється за викликом до районного (міського) військового комісаріату.

В той же час Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" лише зобов`язує громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів.

Відомостей про виклик ОСОБА_1 до районного (міського) військового комісаріату для взяття на військовий облік як військовозобов`язаного та оформлення військово-облікових документів матеріали справи не містять.

Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 жодних із вказаних норм не порушував.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію", який набрав чинності 19 травня 2024, внесено зміни до статті 210 КУпАП, за змістом яких статтю 210 доповнено частиною 3, якою встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, в особливий період.

Отже, до 19 травня 2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, не існувало.

При цьому, як вже зазначалось вище, з оскаржуваної постанови взагалі неможливо встановити коли саме відбулась подія правопорушення, оскільки такі відомості самим же відповідачем не зазначено. З урахуванням викладеного вище, позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Отже, притягнення позивача 19 липня 2024 року до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за викладених в оскаржуваній постанові обставин суперечить закону, оскільки закон, за яким він притягується до адміністративної відповідальності, не має зворотної дії в часі.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що ОСОБА_1 не порушив Правила військового обліку, які йому інкримінуються, що в свою чергу виключає наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Більш того, проігноровано ухвалу суду про відкриття провадження та надання відповідачеві строку для надання суду відзиву на позовну заяву. Усі подальші судові виклики та повідомлення відповідачем також було проігноровано.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У силу п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, необґрунтовано, з недотриманням принципів правомірної адміністративної поведінки, а тому оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення № 485 від 19 липня 2024 року слід скасувати, а провадження в справі закрити.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 19, 77, 90, 159, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 485 від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено у відповідності до ч. 3 ст. 243 КАС України 13.12.2024.

Головуючий суддя С.П. СУПЕРСОН