Справа № 640/16563/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та не виплати позивачу підвищення, передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію, у розмірі 25 % з дня призначення пенсії;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченої пенсії з травня 2013 року по серпень 2019 року, а саме підвищення, передбачене частиною третьою статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію, у розмірі 25 %, у загальній сумі 30534,85 грн.;

- зобов`язати відповідача перерахувати пенсію позивачу, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене частиною третьою статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію, у розмірі 25 % з 02.09.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що відповідач, виконуючи рішення суду про перерахунок пенсії, здійснив відповідний перерахунок лише з дня набрання законної сили цим рішенням, тоді як мав перерахувати пенсію з дня її призначення, а саме з 2013 року. Окрім цього, позивач зазначила, що відповідач неправильно обрахував суму підвищення, яку належить нарахувати та виплатити позивачу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не перерахунку та не виплати ОСОБА_1 підвищення, передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію, у розмірі 25 %, на підставі заяви, поданої 13.04.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене частиною третьою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, у розмірі 25 відсотків, починаючи з 01.04.2018.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 11.12.2024.

15.11.2024, під № 45078 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.05.2013.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 826/8012/18 (набрало законної сили згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень 02.09.2019), серед іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію ОСОБА_1 , включивши до розрахунку розміру пенсії підвищення, передбачене частиною третьою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію.

При цьому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок з певної дати не належить задовольняти у зв`язку з передчасністю та відсутністю у справі доказів порушення прав позивача у цій частині.

На виконання вимог зазначеного рішення, Головне управління Пенсійного фонду у м. Києві перерахувало позивачу пенсію, призначивши з 02.09.2019 підвищення, передбачене частиною третьою статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за більш пізній вихід на пенсію, у розмірі 146,81 грн.

Не погоджуючись з датою початку перерахунку пенсії та розміром підвищення пенсії, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що розмір підвищення пенсії становить 146,81 грн від розміру пенсії 1957,48 грн, що є очевидно меншим за необхідні 25 відсотків, при цьому, відповідач не надав жодних пояснень чи розрахунків обчислення підвищення пенсії у такому розмірі, окрім загальних тверджень про правильність розрахунку, у зв`язку з чим, такі дії відповідача є протиправними, а право позивача на отримання суми підвищення пенсії у належному розмірі підлягає захисту шляхом визначення конкретного відсоткового розміру такого підвищення. Позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії 13.04.2018, що встановлено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 826/8012/18, з огляду на що, пенсія підлягає перерахунку з першого числа місяця, в якому позивачка звернулася за перерахунком пенсії, а саме з 01.04.2018.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк задоволення позовних вимог шляхом стягнення коштів є неприпустимим, оскільки перерахунок та виплата пенсії належить до повноважень пенсійного органу, а суд не має права підміняти собою пенсійний орган та самостійно визначати розмір пенсії. Апелянт наголошує на тому, що необхідний перерахунок було проведено належним чином.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058).

Згідно з приписами ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: - 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; - 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; - 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; - 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; - 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; - 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; - 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; - 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; - 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; - 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; - 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 29 Закону № 1058, жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 826/8012/18 установлено, що позивач народилась у період по 31 грудня 1961 року та на момент призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», досягла 62-річного віку.

Доказів на підтвердження факту того, що до 27.05.2013 позивачу призначалась будь-яка інша пенсія відповідач суду не надав, як і не зазначив про наявність відповідного факту.

Отже, позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 у цій справі зазначено, що постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанцій дійшов висновку про наявність у позивача права на підвищення розміру пенсії. Проте, в якому розмірі таке підвищення має бути включено до пенсії позивача, в рішенні суду висновок відсутній.

Слід звернути увагу на те, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, за ст. 26 Закону № 1058, мала право на призначення пенсії після досягнення 55-ти років, тобто з 02.07.2006. Пенсія позивачці призначена 27.05.2023, станом на цю дату їй виповнився 61 рік.

При цьому, колегія суддів враховує, що розмір підвищення обчислюється в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку. Між досягненням 55 років та досягненням 60-річного віку шість повних місяців спливало десять разів, з урахуванням чого розмір підвищення за більш пізній вихід на пенсію має становити 25 відсотків.

Як правильно акцентував увагу суд першої інстанції, розмір підвищення пенсії становить 146,81 грн від розміру пенсії 1957,48 грн, що є очевидно меншим за необхідні 25 відсотків.

Під час розгляду спору в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду, відповідач не надав жодних пояснень чи розрахунків обчислення підвищення пенсії у такому розмірі, окрім загальних тверджень про правильність розрахунку, у зв`язку з чим, такі дії відповідача є протиправними, а право позивача на отримання суми підвищення пенсії у належному розмірі підлягає захисту шляхом визначення конкретного відсоткового розміру такого підвищення.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії 13.04.2018, що встановлено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 826/8012/18, суд першої інстанції дійшов обґрунтвоаного висновку про те, що пенсія підлягає перерахунку з першого числа місяця, в якому позивачка звернулася за перерахунком пенсії, а саме, з 01.04.2018.

Ураховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга не містить посилань на неправильне застосування судом першої інстанції норм законодавства чи неповного встановлення всіх обставин справи, при цьому, загальне посилання на наявність у пенсійного органу дискреції при обрахунку/перерахунку пенсії, однак, колегія суддів наголошує на тому, що судом було вирішено спір у межах предмету позову та у спосіб, передбачений КАС України та жодним чином не втручався у повноваження відповідача щодо способу/механізму перерахунку пенсії.

Слід наголосити на тому, що дискреція субґєкта владних повноважень не є довільною, адже вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

При цьому, апелянтом не надано доказів на підтвердження доводів/власної позиції щодо спору, не зазначено чому та в якому розмірі нараховано позивачу підвищення, а матеріали справи свідчать про протилежне.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними та недоведеними.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

В.В. Кузьменко