Справа № 520/29885/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 р. № 520/29885/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.03.2024 № 45 про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до спеціального стажу за списком № 1 періодів з 01.09.1986 по 22.06.1990, з 30.08.1990 по 12.06.1996, з 14.09.1996 по 22.10.1999, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за списком № 1 відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- XII, починаючи з 13.03.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу за списком № 1 періоди з 01.09.1986 по 22.06.1990, з 30.08.1990 по 12.06.1996, з 14.09.1996 по 22.10.1999, призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 за списком № 1 відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, починаючи з 13.03.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 21.03.2024 №45 про відмову йому в зарахуванні до спеціального стажу за списком № 1 періодів роботи з 01.09.1986 по 22.06.1990, з 30.08.1990 по 12.06.1996, з 14.09.1996 по 22.10.1999 та відмову в призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за списком № 1 відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 12.11.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області копію заяви від 13.03.2024 про призначення пенсії разом з усіма доданими до неї матеріалами, які були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення № 45 від 21.03.2024.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Вік позивача 53 роки (на дату звернення). Страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 09 днів. Пільговий стаж відсутній. Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають працівники, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За викладеного, позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. Відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 13.03.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

У результаті розгляду заяви позивача за екстериторіальним принципом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 21.03.2024 № 45, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

У рішенні зазначено, що вік позивача на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду - 53. Необхідний страховий стаж становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж становить не менше 10 років. Страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 09 днів. Пільговий стаж позивача - відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 14.09.1996 по 22.10.1999, оскільки в даті прийняття на роботу є виправлення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110 і записи в ній неможливо брати до уваги.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що, на думку позивача, він має право на призначення та виплату йому пенсії за Списком № 1 відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Так, позивач, не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.03.2024 № 45, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Так, спірним у даній справі є питання щодо правомірності чи протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.03.2024 №45 та щодо наявності чи відсутності в позивача права на призначення та виплату йому пенсії за Списком № 1 відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- XII, починаючи з 13.03.2024.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Разом з тим, відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII (в редакції до 01.04.2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яким також внесені зміні до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в новій редакції, зокрема, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Конституційний Суд України 23.01.2020 року за результатами розгляду справи № 1-5/2018(746/15) прийняв рішення №1-р/2020 та вирішив таке:

- визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII;

- стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Так, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 за результатами перегляду зразкового рішення №360/3611/20 від 21.04.2021, суд зазначає, що в цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням наведеного рішення Конституційного Суду України, чинною є редакція пункту а) частини першої статті 13 Закону №1788-XII, відповідно до якої право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Харківській області при розгляді заяви позивача мало керуватися саме нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач 13.03.2024 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

У результаті розгляду заяви позивача за екстериторіальним принципом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 21.03.2024 № 45, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Так, зі змісту оскаржуваного позивачем рішення пенсійного органу судом встановлено, що, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, відповідач не мав зауважень щодо віку позивача, а зазначив про недостатність страхового та пільгового стажу позивача для призначення пенсії згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж становить не менше 25 років. Необхідний пільговий стаж становить не менше 10 років. Страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців 09 днів. Пільговий стаж позивача - відсутній.

Тобто, відповідачем при розгляді заяви позивача було застосовано норми Закону №1058-ІV, однак, у даному випадку відповідач має застосувати норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, згідно якого право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 : з 14.09.1996 по 22.10.1999, оскільки в даті прийняття на роботу є виправлення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110 і записи в ній неможливо брати до уваги.

Щодо спірного періоду з 14.09.1996 по 22.10.1999, суд зазначає наступне.

Так, зазначений період не було зараховано до страхового стажу позивача, оскільки в даті прийняття на роботу є виправлення.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.06.1989 судом встановлено наступне:

- запис № 14: 14.09.1996 - позивач прийнятий на роботу гірником підземним з повним робочим днем під землею (наказ № 371к від 15.09.1996);

- запис № 15: 22.10.1999 - позивач звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 472к від 15.10.1999). (а.с. 12-13)

Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі за текстом - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу вказаних вище положень Порядку № 637 слідує, що подання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 та від 30.11.2018 у справі №235/4179/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також, відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача містить записи про спірний період роботи на відповідній посаді та в наведений період часу, дати та номери наказів про прийняття та звільнення з роботи.

Суд звертає увагу, що виправлення в трудовій книжці певних відомостей, зокрема, в наказах про прийняття та звільнення, тощо, не спростовують наявність у позивача стажу роботи.

Разом з тим, судом встановлено, що з трудової книжки позивача можна чітко встановити дати прийняття та звільнення позивача з роботи щодо спірного періоду (з 14.09.1996 по 22.10.1999).

Отже, юридичний факт роботи позивача у період з 14.09.1996 по 22.10.1999 є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Суд зазначає, що всі записи за спірні періоди наявні в трудовій книжці. Наслідки того, що у трудовій книжці містяться виправлення щодо певних відомостей, не може перекладатись на позивача, як тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Так, зважаючи на висновки Верховного Суду, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинені підприємствами, на яких він працював.

Суд зазначає, що такий недолік як наявність виправлень у трудовій книжці, в даному випадку, не є суттєвим та зі змісту трудової книжки позивача можливо чітко встановити період роботи позивача з 14.09.1996 по 22.10.1999.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з 14.09.1996 по 22.10.1999.

Інших підстав для незарахування вищезазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 01.06.1989 підтверджується, що позивач має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 14.09.1996 по 22.10.1999.

Отже, період роботи позивача з 14.09.1996 по 22.10.1999 має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Також, зі змісту оскаржуваного рішення судом встановлено, що необхідний пільговий стаж для призначення позивачу пенсії становить - не менше 10 років, пільговий стаж позивача - відсутній.

Разом з тим, оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань щодо підстав неврахування пенсійним органом поданих позивачем документів для підтвердження пільгового стажу.

Ухвалою судді було витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області копію заяви від 13.03.2024 про призначення пенсії разом з усіма доданими до неї матеріалами, які були враховані при прийнятті оскаржуваного рішення №45 від 21.03.2024.

ГУ ПФУ в Харківській області надало до суду копію заяви позивача про призначення пенсії та додані до неї документи.

Так, судом встановлено, що разом з заявою про призначення пенсії від 13.03.2024 позивачем до пенсійного органу було подано, зокрема: наказ директора шахти «Україна» від 16.09.1999 № 151 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці за списком № 1», відповідно до якого робота на посадах, зокрема, підземного гірника, геолога, дільничного геолога, дільничного маркшейдера надає право на отримання пенсії на пільгових умовах за списком № 1; наказ директора шахти «Україна» від 04.07.1995 № 359-к «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за списками № 1 та № 2», згідно з яким робота на посадах, зокрема, підземного гірника, геолога, дільничного геолога, дільничного маркшейдера надає право на отримання пенсії на пільгових умовах за списком № 1; лист щодо атестації робочих місць за Списком № 1 на шахті "Україна".

В оскаржуваному рішенні не містяться відомості щодо розгляду відповідачем таких документів, не зазначено підстав, з яких такі документи не були прийняті пенсійним органом та не вказано обставин, за яких пенсійним органом встановлено відсутність пільгового стажу в позивача.

Отже, судом встановлено, що відповідачем не надано належну оцінку заяві позивача про призначення пенсії від 13.03.2024 та доданим до неї документам, зокрема, щодо наявності в позивача страхового та пільгового стажу, необхідного для призначення пенсії за Списком № 1 відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ.

Разом з тим, суд не приймає до уваги інші документи, подані позивачем до суду для підтвердження пільгового стажу позивача, зокрема, довідку, уточнюючу особливий характер роботи або умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, від 04.08.2002 № 900, довідку про виходжуваність на підземну роботу за № 434, довідку про виходжуваність на підземну роботу за № 435, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що такі документи подавалися позивачем до пенсійного органу разом з заявою про призначення пенсії та що відповідачем при прийнятті оскаржуваного в даній справі рішення надавалася оцінка таким документам.

Так, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.03.2024 № 45 про відмову в призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зарахування до стажу позивача періодів роботи з 01.09.1986 по 22.06.1990, з 30.08.1990 по 12.06.1996, суд зазначає, що зміст оскаржуваного позивачем у даній справі рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.03.2024 № 45 та взагалі матеріали справи не містять відомостей щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.09.1986 по 22.06.1990, з 30.08.1990 по 12.06.1996.

Оскаржуване позивачем у межах даної справи рішення містить відомості лише щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 14.09.1996 по 22.10.1999.

Доказів щодо надання оцінки відповідачем періодам роботи позивача з 01.09.1986 по 22.06.1990 та з 30.08.1990 по 12.06.1996 оскаржуване рішення та матеріали справи не містять.

Отже, судом не встановлено підстав для розгляду питання щодо зарахування до стажу позивача періодів роботи з 01.09.1986 по 22.06.1990 та з 30.08.1990 по 12.06.1996, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо відмови пенсійного органу в зарахуванні до стажу позивача для призначення пенсії зазначених періодів роботи.

Щодо позовної вимоги про призначення та виплату позивачу пенсії з урахуванням зазначеного страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Прийняття рішення про призначення пенсії на пільгових умовах належить до повноважень відповідача.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем не здійснено належну перевірку страхового та пільгового стажу позивача, то, з метою належного захисту прав позивача в даній частині позовних вимог, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та подані позивачем документи, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.03.2024 № 45 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788- XII, з урахуванням висновків суду по даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН