Справа № 357/10261/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого сержанта поліції Рябоконь Богдана Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого сержанта поліції Рябоконь Богдана Сергійовича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2435393 від 20.06.2024.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованим та недоведеним, а зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, адже Правил дорожнього руху не порушував, а працівник патрульної поліції не має права притягати водія до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Жодних доказів, які свідчать про те, що він вчинив адміністративне правопорушення працівником поліції надано не було, однак, відразу на місці зупинки було складено оскаржувану постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. З огляду на вищенаведене, винесенню рішення про накладення стягнення справі про адміністративне правопорушення мають передувати дії повноважної особи щодо розгляду та заслуховування доводів порушника, дослідження доказів саме за місцем знаходження, уповноваженого законом органу розглядати справу про адміністративне правопорушення, але аж ніяк не на місці зупинки, тобто на дорозі. Відповідач зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2024 р. позовну заяву задоволено частково.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2435393 від 20.06.2024, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрито справу про адміністративне правопорушення.

В частині вимог заявлених до поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого сержанта поліції Рябоконь Богдана Сергійовича відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.12.2024.

Розгляд апеляційної скарги 09.12.2024 було відкладено задля належного повідомлення сторін про дату та час судового засідання.

Судом здійснювались заходи задля повідомлення позивача про дату та час апеляційного розгляду, зокрема, шляхом направлення документів на електронну пошту, вказану позивачем, як засіб комунікації, шляхом повідомлення телефонними засобами, однак, вказаний у позовній заяві номер телефону не з`єднував з абонентом, про що складені відповідні довідки.

Оскільки, сторони у судове засідання не з`явились, з урахуванням особливостей даної категорії справ та скорочені строки розгляду, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.06.2024 поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону №1 ППП в м. Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим сержантом поліції Рябоконь Богданом Сергійовичем відносно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2435393 (а.с. 4-6), у якій зазначено, що 20.06.2024 о 13 год 14 хв. в м. Біла Церква по вул. Київська, 96, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом транспортним засобом «Land Rover Range Rover Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю 78 км/год в населеному пункті, де дозволено рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості на 28 км/год (фіксувалося на прилад TRUCAM TC000681), чим порушив п. п. 12.4 ПДР України (порушення швидкісного режиму в населених пунктах та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:

- відповідачем не надано будь-яких доказів правомірності рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності;

- відеозаписи не є належними та достатніми доказами вини позивача у вчиненні правопорушення, оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозаписи на вказаний відеореєстратор та вимірювач швидкості, як і не зазначено про їх долучення до оспорюваної постанови, в якості доказів;

- ані оскаржувана постанова, ані матеріали справи не містять достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення належно встановленим технічним приладом;

- законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію»;

- оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини щодо розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку « 5.70», лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі і швидкісного режиму;

- при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу, лазерний вимірювач швидкості TruCam був в руках працівника поліції, що суперечить приписам ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», адже відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача;

- зважаючи на відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, оскаржувана постанова прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС, суд скасував вказану постанову і закрив провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції вказано на те, що відомості про ТruСаm, який використовувався поліцейським, не були відображені в постанові, але в постанові ЕНА № 2435393 від 20.06.2024 в описі справи в графі 5 було додано прилад швидкості на який фіксувалась подія, а саме ТruСаm № ТС000681. Отже, вчинення з боку позивача порушення, за що передбачена адміністративна відповідальність, такий доказ має бути обов`язково вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване, як в автоматичному режимі так і не в автоматичному режимі;

- суд першої інстанції вказав, що в постанові вказана не та камера, яка була додана до доказів, проте поліцейським було допущено технічну описку, помилково вказано не ту камеру в постанові, але ці недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом в межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення;

- відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29959, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 12.03.2024 та чинного до 12.03.2025, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000681, є придатним до застосування. Можливість використання виробу TruCAM LTI 20/20, виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 № 04/05/02/-2522, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних;

- апелянт наголошує на тому, що ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» в редакції до 17.03.2021 стосувалась виключно автоматичної фото- і відеотехніки. Проте, положення вказаної статті закону в редакції після 17.03.2021 суттєво змінені та надають поліції право розміщувати по зовнішньому периметру доріг фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, при цьому зазначене поширюється на технічні засоби які працюють як і в автоматичному режимі, так і не в автоматичному режимі. Враховуючи, що оскаржувана подія мала місце 20.06.2024, посилання суду на не релевантні норми права, які втратили чинність та не поширювались на спірні правовідносини, використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТruСаm LTI 20/20 № ТС 000681 у відповідності до статтей 30, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», статтей 251, 252 КУпАП, вимог інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку, твердження суду щодо неправомірності використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів в ручному режимі є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не можуть бути враховані під час судового розгляду справи;

- суд першої інстанції у своєму рішенні вказав на те, що при проведення фіксації швидкості транспортного засобу, лазерний вимірювач ТruСаm був в руках працівника поліції, що суперечить приписам ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», посилаючись на нечинну редакцію статті, натомість, положеннями Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах будь-яких дорожніх знаків. У той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху;

- апелянт вважає, що оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, регламентовано процедуру розгляду поліцією справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції, передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тож, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП, а тому, співробітник патрульної поліції має право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Приписи ст. 280 КУпАП, закріплюють обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно розділу 33 Дорожні знаки ПДР - знак 5.49 «Початок населеного пункту» найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знак 5.50 «Кінець населеного пункту» місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Відповідно до п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Так, частина 1 ст. 122 КУпАП, передбачає перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегією суддів досліджено, що за змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2435393, позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України, у зв`язку з порушенням п.12.4 ПДР України - швидкісного режиму населеного пункту м. Біла Церква, - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, а саме, рухався транспортним засобом зі швидкістю 78 км/год.

Слід наголосити на тому, що в позовній заяві позивач наголошує на тому, що правил дорожнього руху не порушував, при цьому, за оскаржуваною постановою, приладом вимірювання швидкості було втсановлено рух транспортного засобу позивача зі швидкістю 78 км/год, тобто на 28 км/год перевищив швидкість, при цьому, в позовній заяві позивачем окрім заперечення вчинення правопорушення, не надано відповідних пояснень та обґрунтувань, як і не заперечено чому саме останній вважає, що результати вимірювання швидкості його транспортного засобу є неправильними. Тож, під час розгляду даного спору, відповідач має довести законність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови.

Представник відповідача, на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові серії ЕНА № 2435393 від 20.06.2024, надав диск з відеозаписом із нагрудної камери поліцейського № 477934 та відеозапис вимірювача швидкості TruCam № ТС000681, проте як зазначив суд першої інстанції, останній не був долучений до оспорюваної постанови в якості доказу, адже в постанові зазначено, що до неї додається «відеозапис № 477736».

Водночас, колегія суддів вважає, що вказане не є підставою для неприйняття вказаного доказу по справі, позаяк, графа 7 постанови містить зазначення про долучення до постанови відео з нагрудної камери бк моторолла 477736 (а.с. 6), при цьому, судом першої інстанції не було враховано, що в постанові ЕНА № 2435393 від 20.06.2024 в описі справи в графі 5 зазначено про прилад швидкості на який фіксувалась подія, а саме ТruСаm № ТС000681. Отже, вчинення з боку позивача порушення, за що передбачена адміністративна відповідальність, такий доказ має бути обов`язково вказаний у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зафіксоване, як в автоматичному режимі так і не в автоматичному режимі.

На переконання колегії суддів, допущення технічної описки (вказано не ту камеру в постанові), такі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом в межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Колегія суддів наголошує на тому, що матеріали справи містять диск з відеозаписом та моментом вимірювання швидкості транспортного засобу позивача, яким зафіксовано рух зі швидкістю 78 км/год, тобто, перевищення втсановленої швидкості на 28 км/год, при цьому, позивачем не ставиться під сумнів результати вимірювання з конкретним посиланням на недоліки та процедурні порушення, як і не ставиться під сумнів автендичність такого запису, дата та час події, марка/номер транспортного засобу та його приналежність до позивача, а здійснено лише загальні посилання на відсутність склвду правопорушення, що спростовується наданими стороною відповідача доказами (а.с. 51), які, задля рівності учасників процесу та змагальності, мають бути взяті до уваги судом та оцінені.

З оглянутого в судовому засіданні в суді першої інстанції відеозапису реєстратора з нагрудної камери № 477934, вбачається, що відео розпочинається з моменту коли інспектор поліції здійснюючи контроль за швидкісним режимом в м. Біла Церква по вул. Київська, 96, за допомогою приладу TruCamТС, зупинив транспортний засіб «Land Rover Range Rover Sport», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , поліцейський представився та повідомив про причину зупинки, а саме про порушення максимальне обмеження швидкості руху на 28 км/год в населеному пункті, де дозволено рухатись з максимальною швидкість 50 км/год. Поліцейський попросив пред`явити посвідчення водія для встановлення особи та водій надав документ, потім було оголошено про початок розгляду справи, згідно чинного законодавства, зачитано права позивачу передбачені статтею 268 КУпАП та статтею 63 Конституції України.

Так, з оглянутого судом відеозапису, вбачається, що відеофіксація вищевказаного правопорушення відбулась 20 червня 2024 року починаючи з 13 год 15 хв за участю сторін по справі, працівник поліції інспектор Рябокінь Богдан Сергійович спілкуючись із позивачем, роз`яснив йому права передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, разом з тим, відхилив клопотання позивача про дослідження доказів вчинення правопорушення, не запропонував позивачу надати пояснення у справі, враховуючи що він заперечував вчинене правопорушення.

Колегія суддів критично ставиться до посилання на те, що водій заявив два усних клопотання про відвід поліцейського та відкладення розгляду справи, які поліцейський відхилив без відповідного обґрунтування, після чого, поліцейський склав постанову без дослідження доказів вчиненого правопорушення, оскільки поряд з безумовним правом заявляти клопотання, останнє має бути обґрунтованим, та сприґти розгляду справи, проте не має на меті затягувати час/безпідставно відкладати розгляд та уникати відповідальності. З урахуванням наведеного, а також, беручи до уваги й те, що поліцейським не було обґрунтовано причини відхилення клопотань позивача, останній у позовній заяві під час оскарження винесеної постанови не зазначив та не обґрунтував чому вважає, що правил дорожнього руху не порушував та чим підтверджуються його доводи.

З оглянутого відеозапису №_fA000_0620_131454 вимірювача швидкості TruCam №ТС000681, вбачається, що дане відео зафіксувало швидкість транспортного засобу «Land Rover Range Rover Sport», д.н.з. НОМЕР_1 на рівні 78 км/год. Належним та достатніх доводів, які давали б підстави для сумніву у правильності результатів вимірювання не встановлено.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що дані відеозаписи не є належними та достатніми доказами вини позивача у вчиненні правопорушення, оскільки в оскаржуваній постанові не зазначено відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозаписи на вказаний відеореєстратор та вимірювач швидкості, як і не зазначено про їх долучення до оспорюваної постанови, в якості доказів, колегія суддів вважає їх помилковими, адже як вже зазначалось вище графа 7 постанови містить зазначення про долучення до постанови відео з нагрудної камери бк моторолла 477736 (а.с. 6), при цьому, судом першої інстанції не було враховано, що в постанові ЕНА № 2435393 від 20.06.2024 в описі справи в графі 5 зазначено про прилад швидкості на який фіксувалась подія, а саме ТruСаm № ТС000681, тобто, мова йде не про випадок, коли постанова поліцейського взагалі не містять жодних доказів вчинення правопорушення та пфід час розгляду спору, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не надано суду жодних доказів, які слугували підставою для прийняття постанови, натомість, відповідач до відзиву на позовну заяву надав достатніх перелік матеріалів, якіми зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму.

Щодо зазначення судом першої інстанції про те, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу, лазерний вимірювач швидкості TruCam був в руках працівника поліції, що суперечить вказаним приписам, колегія суддів вважає їх помилковими, позаяк, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» в редакції до 17.03.2021 стосувалась виключно автоматичної фото- і відеотехніки.

Проте, положення вказаної статті закону в редакції після 17.03.2021 змінені та надають поліції право розміщувати по зовнішньому периметру доріг фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, при цьому зазначене поширюється на технічні засоби які працюють як і в автоматичному режимі, так і не в автоматичному режимі.

Згідно інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку (містяться в матеріалах справи) вимірювач ТruСam можна використовувати у ручному режимі. Зазначене свідчить, що лазерний вимірювач відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань та, відповідно, може розміщуватись безпосередньо в руках поліцейського при використанні по зовнішньому периметрі дороги для виявлення та фіксування правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо перевищень встановлених обмежень швидкості руху транспортними засобами на вулично- шляховій мережі.

Використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТruСam LTI 20/20 № ТС 000681 у відповідності до статтей 30, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», статтей 251, 252 КУпАП, вимог інструкції по експлуатації та свідоцтва про повірку, є законним, тому, висновок суду першої інстанції щодо неправомірності використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТruСam 20/20 № ТС 000681 в ручному режимі безпідставними.

На офіційному сайті Департаменту Патрульної поліції України є наявна інформація у відкритому доступі, яка не потребує доказування з приводу того, де здійснюється автофіксація. Таблиця додається, як додаток, у вигляді фото.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач не обґрунтовавував позовні вимоги вказаними обставинами.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова винесена у межах повноважень відповідача в порядку та у спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів враховує, що, у даному випадку, доказів, які б спростовували факт наявності складу адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було ні до суду першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Позивачем не було надано жодного доказу чи посилання на обставини, які б виключали факт та склад адміністративного правопорушення за оскаржуваною постановою (зокрема, докази що авто в той момент знаходилось в іншому місці, перебувало на ремонті тощо).

Колегія суддів зазначає, що посилання на окремі недоліки оформлення оскаржуваного рішення, є необґрунтовани, позаяк, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано будь-яких доказів правомірності рішення про притягненню позивача до адміністративної відповідальності, позаяк, оскаржувана постанова містить необхідні дані, що дають ідентифікувати, дату та час вчинення порушення, транспортний засіб, марку та д.н.з, склад порушення та результати автоматичної фіксації тз.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова винесена відповідачем щодо позивача на законних підставах й у межах службових повноважень, адміністративне стягнення накладено у відповідності до санкції. Під час розгляду даного спору, відповідач навів достатньо доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому, процедурних порушень, що мали б вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваною постановою є законним.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 272, 311, 315, 317 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2024 р. - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП старшого сержанта поліції Рябоконь Богдана Сергійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М.Ганечко

Судді Я.М.Василенко

В.В.Кузьменко