Справа № 750/8560/24
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/8560/24 Суддя (судді) першої інстанції: Логвіна Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа - Деснянський відділ у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 червня 2024 року о 14:05 год. за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка, 26 заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Ніною Василівною було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЧГ № 001394, за змістом якого, 11.06.2024 виявлено особу ОСОБА_1 , громадянина російської федерації, який на думку представника ДМС, порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживав на території України за недійсним паспортом, термін дії якого закінчився, з 09.04.2024 року. Заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Ніною Василівною було розглянуто зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МЧГ № 001380 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, за порушення ч. ч. 1, 3 ст. 3, п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. у дохід держави. Оскаржувану постанову вважає протиправною, винесеною з допущенням порушення прав. В обґрунтування зазначив, що проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання, виданої 13.07.2020. З грудня 2016 року проживає в Україні. 25 січня 2017 року одружився на громадянці України. З березня 2017 та дотепер зареєстрований та мешкає в Україні та офіційно працює журналістом в ТОВ ЧМГ (Чернігівська Медіа Група). Дія паспорту громадянина російської федерації закінчилася 08.04.2024 року, однак з введенням в Україні воєнного стану, активними бойовими діями, об`єктивно не має можливості виїхати до російської федерації та продовжити дію паспорта, про що зазначив у поясненнях в протоколі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2024 р. позов задоволено.

Постанову серії ПН МЧГ № 001380 від 11.06.2024, винесену заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Н.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203КУпАП за порушення ч. ч. 1, 3 ст. 3, п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» із накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп. скасовано, а справу закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно зґясовано всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.12.2024.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач, який є громадянином російської федерації, 02.06.2020 отримав дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ.

13.07.2020, на підставі вищезазначеного дозволу на імміграцію, УДМС у Чернігівській області оформило позивачу посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 .

З грудня 2016 року позивач проживає в Україні.

25 січня 2017 року одружився на громадянці України ОСОБА_2 .

З березня 2017 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Офіційно працює журналістом в ТОВ ЧМГ (Чернігівська Медіа Група).

19.11.2020 року позивач подав документи для отримання громадянства України та в серпні 2022 року Комісія при Президенті України з питань громадянства надала позитивний висновок і направила документи на підпис Президенту.

11 червня 2024 року о 14:05 год. за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка, 26 заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Ніною Василівною було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МЧГ № 001394, за змістом якого, 11.06.2024 виявлено особу ОСОБА_1 , громадянина російської федерації, який на думку представника ДМС, порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживав на території України за недійсним паспортом, термін дії якого закінчився, з 09.04.2024 року.

Заступником начальника Деснянського відділу у місті Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Давиденко Ніною Василівною було розглянуто зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МЧГ № 001380 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП, за порушення ч. ч.1, 3 ст. 3, п. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», із накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. у дохід держави.

Оскаржувану постанову вважає протиправною, винесеною з допущенням порушення прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час, як повідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

Аналізуючи диспозицію ч. 2 ст. 203КУпАП, суд першої інстанції дійшов переконання, що адміністративна відповідальність для іноземця за проживання на території України за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, настає саме у випадку недійсності посвідки на проживання в Україні. Адміністративна відповідальність за проживання на території України іноземця за паспортним документом, термін дії якого закінчився, диспозицією жодної з частин статті 203КУпАП не передбачена.

Беручи до уваги, що позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, одружився на громадянці України, подав документи на отримання громадянства України, які направлені на підпис Президенту України, а також у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану, об`єктивно не має можливості виїхати до російської федерації та продовжити строк дії паспорта, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Натомість, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано приписів ч. 2 ст. 203 КУпАП, які визначають, що проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсним документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу. Тож, вказана стаття передбачаєтри окремі підстави для притягнення іноземця до відповідальності, при цьому, строк дії паспорта позивача закінчився 08.04.2024.

Апелянт вказує на те, що судом при прийнятті рішення не було враховано наданих відповідачем доказів та пояснень.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно змісту частини третьої статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частина перша статті 9 Закону № 3773-VІ, передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного ним Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно з абзацом 1 частини 22 статті 4 Закону № 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пункт 16 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VІ, визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що Деснянським відділом у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області встановлено, що позивач у порушення частини 22 статті 4 Закону № 3773-VІ, проживав на території України без дійсного паспортного документа, оскільки оформлений на його ім`я паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданий 08.04.2019, діяв до 08.04.2024.

Частина друга статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), встановлює, що перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території Украйні без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився. - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

11.06.2024 на підставі частини другої статті 203 КУпАП, за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме за проживання на території України за недійсним паспортним документом, термін дії якого закінчився, стосовно позивача посадовою особою Деснянського відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧГ № 001394.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, 11.06.2024 посадовою особою Деснянського відділу у м. Чернігові УДМС у Чернігівській області винесено постанову серії ПН МЧГ № 001380 про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 гри, яку позивач отримав 11.06.2024, що підтверджується його підписом.

Відповідно до приписів ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

У розумінні ч. 17 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до положень ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

У розумінні ч. 17 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», паспортний документ іноземця це документ, що виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Тож, з наведеного слідує, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як повідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.

За змістом приписів ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Як визначено ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За правилами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП, визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскільки відповідачем не доведено незаконність перебування позивача на території України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП. Суд вірно взяв до уваги ту обставину, що позивач перебуває на території України на підставі посвідки на право постійного проживання в Україні (до 09.07.2023).

Таким чином, вказане свідчить про те, що порушення громадянами російської федерації Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено веденням в Україні воєнного стану та збройним нападом на Україну російської федерації, закриттям посольства рф в Україні, що об`єктивно не дає можливості виїхати до російської федерації та продовжити строк дії паспорта.

Водночас, як вбачається зі змісту спірної постанови, під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в його діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за частиною 2 статті 203 КУпАП.

Проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання терміном дії до 2030 року, в Україні з просроченим паспортом громадянина рф для виїзду за кордон, не створює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП , оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, одружився на громадянці України, подав документи на отримання громадянства України, які направлені на підпис Президенту України, а також у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану, останній об`єктивно не має можливості виїхати до російської федерації та продовжити строк дії паспорта, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Решта тверджень та посилань в апеляційній скарзі колегією суддів не приймається до уваги через їх необґрунтованість та непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 жовтня 2024 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді Кузьменко В.В.

Василенко Я.М.