Справа № 420/31142/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 дострахового стажу в подвійному розмірі періодів роботи в Одеській обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія та реаніматологія в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, на посадах лікаря анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення 2-ї Міської лікарні м. Одеси - з 01.08.1986 по 07.03.1994 роки, на посаді лікаря анестезіолога Міської лікарні № 6 (м. Одеса) - з 07.03.1994 по 01.05.1996 роки, на посаді лікаря-анестезіолога Міської лікарні № 5 (м. Одеса) з 01.05.1996 по 12.11.1997 роки, на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення Центру мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету з 03.11.1997 по 28.02.2023 роки; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати мені, ОСОБА_1 , до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 20.04.2018 року періоди роботи на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія в Комунальному некомерційному підприємстві Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради - з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, періоди роботи у 2-й Міській лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії - з 01.08.1986 по 24.08.1986 роки, на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення - з 25.08.1986 по 01.01.1993 роки, на посаді лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення - з 01.01.1993 по 07.03.1994 роки; період роботи у Міській лікарні № 6 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога - з 07.03.1994 по 01.05.1996 роки; період роботи у Міській лікарні № 5 (м. Одеса) - з 01.05.1996 по 12.11.1997 роки; період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога - з 03.11.1997 по 31.05.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.06.2018 по 28.02.2021 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2023 року період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення - з 01.03.2021 по 28.02.2023 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 в період з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки працював в Одеській обласній клінічній лікарні лікарем-інтерном за спеціалізацією «Анестезіологія та реаніматологія» в анестезіологічному відділенні. 01.08.1986 року я був прийнятий на роботу в 2-у Міську лікарню м. Одеси, де працював з 01.08.1986 по 24.08.1986 роки - на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії, з 25.08.1986 по 31.12.1993 роки - на посаді лікаряанестезіолога анестезіологічного відділення, з 01.01.1993 по 07.03.1994 роки - на посаді лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення. З 07.03.1994 по 01.05.1996 роки працював у Міській лікарні № 6 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога. З 01.05.1996 по 12.11.1997 роки працював у Міській лікарні № 5 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога. 03.11.1997 (як у трудовій книжці) був прийнятий на роботу в Міський лікувально-діагностичний Центр мікрохірургії ока м. Одеси (з подальшою реорганізацією в Одеську міську лікарню № 4, Комунальну установу «Міська клінічна лікарня № 4», Офтальмологічний медичний центр Одеського національного медичного університету, Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету ЦМО БМЦ ОНМедУ), де працював з 03.11.1997 по 31.08.2021 роки на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога, з 01.09.2021 по 28.02.2023 роки (по останню облікову дату) на посаді лікаряанестезіолога операційного відділення. Крім записів у трудовій книжці робота на посадах анестезіологічної служби в зазначені вище періоди, які підлягають обчисленню в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону № 1788-XII, підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від 16.09.2024 року № 01/01-07/3602, витягами з наказів Обласної клінічної лікарні № 57-к від 14.08.1985 року, від 19.06.1986 року № 49-к, листом-відповіддю на адвокатський запит від 16.09.2024 року № 12-ВК, копіями наказу КУ «Міська лікарня № 5» від 11.02.2014 року № 32-К, довідкою КНП «Міська лікарня № 5» Одеської міської ради від 01.12.2022 року № 88-ВК, витягами з наказу Міської лікарні № 5 від 04.03.1994 року № 24, від 30.04.1996 року № 38, копією наказу Міської лікарні № 5 від 01.05.1996 року № 1, від 12.11.1997 року № 73, особовою карткою форми Т-2 Міської лікарні № 5, витягом зі штатного розпису медичного персоналу Міської лікарні № 5, листами-відповідями ОНМедУ від 27.09.2024 року № 01-08/130, від 26.09.2024 року № 386, від 26.09.2024 року № 10-27/11, витягами зі штатних розписів Університетської клініки ОНМедУ на 2016, 2021 та 2024 роки, листами-відповідями ОНМедУ від 24.09.2024 року № 79, копіями особових карток форми П-2 МЛК № 5, МЛК № 4 та ЦМО БМС ОНМедУ, витягом за наказу ОНМедУ від 31.08.2021 року № 80-к/ОМЦ, довідкою про реорганізацію ЦМО БМЦ ОНМедУ від 24.09.2024 року № 77 та посадовою інструкцією ЦМО БМЦ ОНМедУ. Всі перелічені вище періоди роботи з 01.08.1985 по 08.08.1986, з 01.08.1986 по по 07.03.1994, з 07.03.1994 по 01.05.1996, з 01.05.1996 по 12.11.1997 та з 03.11.1997 по 28.02.2023 роки (по останню облікову дату) є спірними, оскільки відповідач протиправно не зарахував їх до страхового стажу в подвійному розмірі. Враховуючи викладене вище, а також на підставі приписів статті 60 Закону № 1788- XII, постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого - реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986 року, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України», листа-роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209, наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії, листа-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03, листа-роз`яснення Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002 року, листа-роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України від 02.02.2011 року № 10.01.10/303, листа-роз`яснення Міністерства праці та соціального захисту, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2002 року, відповідач при призначенні пенсії протиправно не зарахував до страхового стажу в подвійному розмірі перелічені вище періоди роботи на посадах лікаря анестезіолога. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення стажу для призначення пенсії, а сама редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», - є чинною на теперішній час. Відповідач не був позбавлений права, в т.ч. в разі виникнення певних сумнівів щодо стажу роботи, який підлягає обчисленню в подвійному розмірі, зокрема періоду роботи на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії з 01.08.1986 по 24.08.1986 роки та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 25.08.1986 по 01.01.1993 роки, чи в разі відсутності окремих документів звертатися із відповідними листами, запитами до керівництва лікувального закладу з метою отримання певної інформації, в тому числі, документів, що містять відомості про зазначений вище період роботи позивача.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що до страхового стажу в подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону № 1788-IІХ не враховано періоди роботи Позивача в Одеській обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією «Анестезіологія та реаніматологія» в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 по 08.08.1986 роки, на посадах лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення 2-ї Міської лікарні м. Одеси - з 01.08.1986 по 07.03.1994 роки, на посаді лікаря-анестезіолога Міської лікарні № 6 (м. Одеса) - з 07.03.1994 по 01.05.1996 роки, на посаді лікаря-анестезіолога Міської лікарні № 5 (м. Одеса) з 01.05.1996 по 12.11.1997 роки, на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення Центру мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету з 03.11.1997 по 28.02.2023 роки. Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону № 1058- ІV. Таким чином, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що у відзиві представник відповідача не надав жодного контраргументу на підтримку правомірності дій управління та не спростував жодного доводу позовної заяви. При цьому, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.04.2018 року.

27 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив перевірити пенсію справу щодо правильності обчислення страхового стажу та заробітної плати, а також зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи на посадах анестезіологічної служби, здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоотриману пенсію (а.с. 46).

Листом від 10 вересня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило, що позивач з 20.04.2018 отримує пенсію за віком, обчислену як працюючій особі при страховому стажі 42 роки 5 місяців (враховано по 31.05.2018), середньомісячній заробітній платі 9728,78 грн (коефіцієнт заробітку 1,80903), визначеній за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2018 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 4228,30 грн, де: розмір пенсії за віком - 4126,66 грн; доплата за 7 років понаднормового стажу 101,64 грн. Відповідно до частини 4 статті 42 Закону, у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі та заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім частини 4 статті 42 Закону. З 01.04.2021 в автоматичному режимі Вашу пенсію перераховано відповідно до частини 4 статті 42 Закону, та при страховому стажі 45 років 2 місяці (стаж врахований по 28.02.2021), середньомісячній заробітній платі 9816,88 грн (коефіцієнт заробітку 1,80903), визначеній за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та 01.07.2000 по 31.05.2018 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становив 4579,19 грн, де: розмір пенсії за віком 4433,99 грн; доплата за 10 років понаднормового стажу 145,20 грн. Проводити перерахунок по стажу та заробітку за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 28.02.2021 за даними персоніфікованого обліку, недоцільно оскільки індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,77559, середньомісячна заробітна плата 9635,42 грн, та розмір пенсії становив би 4497,23 грн. З 01.04.2023 в автоматичному режимі Вам проведено перерахунок пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону, та розраховано при страховому стажі 47 років 2 місяці (стаж врахований по 28.02.2023) та середньомісячній заробітній платі 13395,42 грн, визначеній за періоди з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 31.05.2018 згідно даних персоніфікованого обліку, та розмір пенсії становив 6492,69 грн, де: розмір пенсії за віком 6318,45 грн; доплата за 12 років понаднормового стажу 174,24 грн. Перерахунок по стажу та заробітній платі за період з 01.04.1993 по 31.03.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 28.02.2023 згідно даних персоніфікованого обліку проводити недоцільно, оскільки індивідуальний коефіцієнт становить 1,78589, середньомісячна заробітна плата 13224,57 грн, та розмір пенсії становив би 6411,87 грн. Розмір пенсії на 01.03.2024 встановлено на рівні 6995,64 грн, де: розмір пенсії за віком 6821,40 грн, доплата за 12 років понаднормативного стажу 174,24 грн. Розмір пенсії відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно зі статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. В електронній пенсійній справі наявна довідка від 10.04.2018 за № 27, яка видана багатопрофільним медичним центром ОНМедУ про періоди роботи в МКЛ № 2 з 01.08.1986 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації і інтенсивної терапії, з 25.08.1986 по 01.01. 1993 на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення. Оскільки в довідці від 10.04.2018 за № 27 не зазначена інформація про відсутність окремого реанімаційного відділення, для врахування вищезазначеного періоду за нормами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення підстави відсутні (а.с. 47-48).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

02.08.2002 року за вих. № 03-2/1751-02-4 Міністерство праці та соціальної політики спрямувало до територіальних управлінь праці та соціального захисту населення спільний лист Мінпраці, Пенсійного фонду та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі, для використання у практичній роботі (копія додається).

Згідно ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за призначенням пенсії позивачем, ОСОБА_1 , надавалась трудова книжка НОМЕР_1 , згідно якої він працював на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія в Комунальному некомерційному підприємстві Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради - з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, у 2-й Міській лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії - з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення - з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, на посаді лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення - з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, у Міській лікарні № 6 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога - з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року; у Міській лікарні № 5 (м. Одеса) - з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року; у Центрі мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога - з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року; а також у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року; у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення - з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року (а.с. 55-59, 132-136).

При цьому, відповідач не заперечує наявність у позивача стажу роботи з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року, з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року, з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року, з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року, а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В той же час, на момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

З аналізу положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV слідує, що вказаний Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 року по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17.

Також, у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

В той же час, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що в електронній пенсійній справі наявна довідка від 10.04.2018 за № 27, яка видана багатопрофільним медичним центром ОНМедУ про періоди роботи в МКЛ № 2 з 01.08.1986 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації і інтенсивної терапії, з 25.08.1986 по 01.01.1993 на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, в якій не зазначена інформація про відсутність окремого реанімаційного відділення, оскільки згідно листів-відповідей БМЦ ОНМедУ від 26.09.2024 року № 386 та від 24.09.2024 року № 79 в складі Міської клінічної лікарні № 2 в період з 01.08.1986 по 07.03.1994 роки окремого реанімаційного відділення не існувало. Крім того, згідно листа-відповіді ОНМедУ від 26.09.2024 року № 386 в Одеському національному університеті окремого реанімаційного відділення в складі Міського Центру «мікрохірургії ока», Міської клінічної лікарні № 4 м. Одеси, Офтальмологічного медичного центру ОНМедУ в період з 03.11.1997 року по теперішній час також не існувало. Відсутність окремого реанімаційного відділення в період роботи позивача в ОНМедУ також підтверджується витягами зі штатного розпису Університетської клініки ОНМедУ за 2016, 2021 та 2024 роки.

Згідно ст. 101 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Відповідно до ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Будь-яких доказів на підтвердження звернення пенсійного органу щодо отримання документів щодо роботи ОСОБА_1 в період з 01.08.1986 на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації і інтенсивної терапії, та з 25.08.1986 по 01.01.1993 на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суду не надано.

За таких підстав, доводи представника відповідача щодо того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року, з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року, з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року, з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року, з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року, з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Відповідно до вимог ст.14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь - якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання6 АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 дострахового стажу в подвійному розмірі періодів роботи в Одеській обласній клінічній лікарні на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія та реаніматологія в анестезіологічному відділенні з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, на посадах лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення 2-ї Міської лікарні м. Одеси з 01.08.1986 року по 07.03.1994 року, на посаді лікаря-анестезіолога Міської лікарні № 6 (м. Одеса) з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року, на посаді лікаря-анестезіолога Міської лікарні № 5 (м. Одеса) з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року, на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення Центру мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету з 03.11.1997 року по 28.02.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі з 20.04.2018 року періоди роботи на посаді лікаря-інтерна за спеціалізацією Анестезіологія в Комунальному некомерційному підприємстві Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради з 01.08.1985 року по 08.08.1986 року, періоди роботи у 2-й Міській лікарні м. Одеси на посаді лікаря-анестезіолога палати реанімації та інтенсивної терапії з 01.08.1986 року по 24.08.1986 року, на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 25.08.1986 року по 01.01.1993 року, на посаді лікаря-анестезіолога 1-го очного відділення з 01.01.1993 року по 07.03.1994 року; період роботи у Міській лікарні № 6 (м. Одеса) на посаді лікаря-анестезіолога з 07.03.1994 року по 01.05.1996 року; період роботи у Міській лікарні № 5 (м. Одеса) з 01.05.1996 року по 12.11.1997 року; період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 03.11.1997 року по 31.05.2018 року; з 01.04.2021 року період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 01.06.2018 року по 28.02.2021 року; з 01.04.2023 року період роботи у Центр мікрохірургії ока Багатопрофільного медичного центру Одеського національного медичного університету на посадах лікаря анестезіолога-реаніматолога та лікаря-анестезіолога операційного відділення з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання6 АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук