Справа № 160/12516/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/12516/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі №160/12516/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову командування військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу; зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про незгоду з відмовою у позитивному вирішенні рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. Вважає підстав у відповідача для відмови не було.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку обставинам справи, а рішення прийнято без застосування приписів ст. 2 та ст. 9 КАС України.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

07.03.2024 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ як військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , 1940 р.н.).

Означений рапорт за підпорядкованістю було направлено до ВЧ НОМЕР_1 .

Однак, відповідачем рапорт ОСОБА_1 від 07.03.2024 щодо звільнення його з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ не було задоволено, з підстав того, що долучені до рапорту від 07.03.2024 документи, не підтверджують факт здійснення ним постійного догляду за своїм батьком.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що при розгляді справи доведено відсутність правових підстав для задоволення рапорту.

Колегія суддів переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Спірною у справі є відмова відповідача у позитивному вирішенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону № 2232-XII.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та № 69/2022 Про загальну мобілізацію, затверджених парламентом шляхом прийняття відповідних законів, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжувався неодноразово та триває і до тепер.

Позивач призваний у Збройні Сили України за мобілізацією, проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

07.03.2024 позивач звернувся до командування із рапортом про звільнення із військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком Мазницею ОСОБА_2 , 1940 р.н.

Рапорт обґрунтовано висновком ЛКК для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьком.

Відповідачем відмовлено у задоволенні рапорту за відсутністю підстав.

Зазначені обставини справи не спростовуються сторонами.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 106 Кодексу цивільного захисту України , пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України , затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 р. № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України , затвердженого Указом Президента України від 29 жовтня 2012 р. № 618, Кабінет Міністрів України Постановою від 12.06.2013 №413 Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу затвердив перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до затвердженого Переліку Постанови №413, військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини зокрема - необхідність постійного стороннього догляду підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже законодавець у спірних правовідносинах встановив чіткий критерій для визначення суб`єкта видачі медичного висновку, що підтверджує необхідність постійного догляду за особою, що його потребує, як підставу його звільнення зі служби для особистого здійснення такого догляду, а саме вік особи, що потребує постійного догляду:

- для неповнолітньої особи (до 18 років) лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я;

- для повнолітньої особи (понад 18 років) - медико-соціальної експертна комісія.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачем разом із рапортом про звільнення з військової служби не було подано висновку медико-соціальної експертної комісії про те, що ОСОБА_2 (його батько) потребує постійного догляду через хворобу, а отже є вірними висновки відповідача про відсутність підстави для звільнення позивача.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що судом при вирішення справи не застосовано приписів ст. 2 та ст. 9 КАС України, як безпідставні у спірних правовідносинах.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року в адміністративній справі №160/12516/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник