Справа № 120/2936/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 грудня 2024 р. Справа № 120/2936/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є військовозобов`язаним та має матір, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

В січні 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, у якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з наявністю матері, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Проте витягом з протоколу засідання комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 лютого 2024 року № 8 позивачеві відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом щодо його скасування та зобов`язання другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою від 13 березня 2024 року відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

28 березня 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи такий, представник відповідача вказав на те, що 29 січня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як особі, зайнятій постійним доглядом за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду. До вказаної заяви ОСОБА_1 долучив копії наступних документів: військового квитка серії НОМЕР_1 , паспорта громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , довідки від 27 квітня 2023 року комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка, висновку засідання лікарсько-консультативної комісії №36 від 12 травня 2023 року ОСОБА_2 , акту встановлення факту догляду №14 від 17 липня 2023 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 28 травня 1996 року.

Як зазначає представник відповідача далі, відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Отже, на думку представника відповідача, вказана норма визначає, що військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу у разі наявності у нього необхідності здійснювати постійний догляд за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

При цьому законодавець не визначив потребу вказаних осіб у постійному сторонньому догляді як підставу для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, а пов`язав її з наявністю у військовозобов`язаного необхідності, тобто встановленого обов`язку здійснювати такий догляд на постійній основі.

За таких обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04 серпня 1978 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Згідно з висновком засідання лікарсько-консультативної комісії комунального підприємства "Ладижинський міський ЦПМСД" Ладижинської міської ради № 36 від 12 травня 2023 року ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Також ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 2005 року. Неодноразово знаходилася на лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня імені академіка О.І. Ющенка", що підтверджується довідкою психіатра від 11 січня 2022 року.

29 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з наявністю матері, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

До такої заяви долучено копії наступних документів: військового квитка серії НОМЕР_1 , паспорта громадянина України ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта громадянина України та реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_2 , пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , довідки від 27 квітня 2023 року комунального некомерційного підприємства "Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О.І. Ющенка, висновку засідання лікарсько-консультативної комісії №36 від 12 травня 2023 року ОСОБА_2 , акту встановлення факту догляду №14 від 17 липня 2023 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 28 травня 1996 року.

Подану позивачем заяву 13 лютого 2024 року розглянуто на засіданні комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнято рішення, що оформлене протоколом, про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з відсутністю підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд враховує наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ; в редакції, чинній станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-ХІІ передбачено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Поряд з цим статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачено перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно із положеннями абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

В силу абзацу 17 частини 1 статті 23 Закону №3543-ХІІ, особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 № 154 (далі - Положення № 154; в редакції, чинній станом на момент прийняття оскаржуваного рішення), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з пунктом 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

За змістом пункту 7 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 8 Положення № 154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить зокрема і оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку.

Таким чином, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації.

Так, предметом оскарження у цій справі визначено рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 13 лютого 2024 року, що прийнято у формі протоколу № 8, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні такої відстрочки.

Таким рішенням позивачеві відмовлено в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки відсутні підстави для надання такої відстрочки.

Водночас суд звертає увагу на те, що рішення відповідача про відмову наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не містить конкретних підстав відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, заперечуючи при цьому право на отримання відстрочки без зазначення жодних аргументів.

При розгляді заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 у випадку прийняття рішення про відмову у наданні відповідної відстрочки повинен був зазначити чітку підставу такої відмови з наведенням конкретних аргументів.

Проте прийняте відповідачем рішення є необґрунтованим, що унеможливлює надання правової оцінки судом підставам відмови в наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Разом із тим відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених вище обставин суд доходить висновку, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлене протоколом від 13 лютого 2024 року № 8, в частині розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на його необґрунтованість.

При цьому наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи про відсутність підстав для надання позивачеві відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, які не були покладені в основу прийнятого рішення, не беруться судом до уваги.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Так, вище уже йшлося про те, що другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 в рішенні про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не навів підстав для такої відмови, обмежившись лише твердженням про відсутність у позивача підстав для надання відстрочки.

Водночас суд не вправі перебирати на себе функції органу військового управління і вирішувати питання про надання особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації без попереднього надання правової оцінки відповідачем конкретним підставам відмови у наданні відповідної відстрочки, адже завданням адміністративного суду є здійснення судового контролю за правомірністю прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а не первинний його розгляд.

Відтак належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 січня 2024 року з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 05 березня 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд враховує те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1211,20 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлене протоколом № 8 від 13 лютого 2024 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації від 29 січня 2024 року з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 )

Відповідач: другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 )

Повний текст рішення суду складено 13.12.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович