Справа № 344/18038/24
Суддя: Антоняк Т. М.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/155/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача Зелінського П.Л.,

представників відповідача: Рибачука В.В., Чупірчука М.І.

розглянувши у судовому засіданні справу за адміністративним позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 25.09.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Зелінський Павло Любомировича звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в інтересах громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 25.09.2024 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.09.2024 року Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області прийняло рішення примусово видворити з України громадянина без громадянства російська федерація, ОСОБА_1 . У рішенні вказано, що Управлінням ДМС отримано інформацію, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в Україні з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України. Згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, тз та вантажів, які перетинають державний кордон Аркан інформація щодо ОСОБА_1 відсутня. Згідно бази ЄІАС УМП інформація стосовно вказаної особи також відсутня. Діючого паспорта іноземець немає. На думку Управління ДМС в Івано-Франківській області вище наведені факти дають підстави вважати, що ОСОБА_1 становить потенційну загрозу державній безпеці України.

З таким рішенням Управління ДМС в Івано-Франківській області позивач категорично не погоджується. Позивач має постійне місце проживання в Україні більше 13 років, оскільки ще у 2011 році в`їхав на територію України, після чого на територію росії не повертався. 31.08.2011 року позивач одружився на громадянці України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Позивач весь час проживав на території України, а саме у АДРЕСА_1 , працював різноробочим у ремонтних бригадах. Позивач є єдиною особою, яка матеріально утримує свою сім`ю, яка складається з українців. Тому не зрозуміло, яку саме загрозу може становити присутність позивача на території України, зважаючи на тривалий час проживання тут.

Відповідач досить узагальнено описав про загрози для держави, які несе ОСОБА_1 . Управління ДМС Івано-Франківської області не конкретизувало звідки отримана така інформація. Відповідачем не зазначено жодного випадку про протиправну діяльність позивача, не конкретизовано у чому саме проявлялася протиправна діяльність ОСОБА_1 . Жодних дій, які б вказували на дестабілізацію до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу в Україні позивач не вчиняв. ОСОБА_1 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Станом на 03.10.2024 року проваджень про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в Івано-Франківському міському суді не зареєстровано.

У зверненні УСР в Івано-Франківській області ДСР НПУ, так і в оскаржуваному рішенні відповідача від 25.09.2024 року, не зазначено фактичних даних щодо вчинення позивачем конкретних протиправних дій на шкоду державному та конституційному ладу в Україні. Оскільки позивач тривалий час проживає в Україні, склад його сім`ї - українці, то при застосуванні видворення за межі України, ОСОБА_1 може зазнати тиску з боку органів російської федерації. На час вторгнення рф позивач перебував на території України, тобто до моменту затримання ОСОБА_1 не становив жодної загрози, адже зареєстрованих в ЄДРСР щодо позивача немає, ОСОБА_1 не притягався до адміністративної відповідальності.

Зазначається, що ОСОБА_1 має намір та бажання постійно проживати в Україні. 01.10.2024 року ОСОБА_1 було подано заяву про визнання біженцем або особою, яка погребує додаткового захисту. Також ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду про оскарження рішення Івано-Франківського міського суду щодо його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області-від 25.09.2024 року про примусове видворення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Просить суд задовольнити позов.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували позовні вимоги, покликаючись на те, що ОСОБА_1 на території України перебуває нелегально, законних підстав для його перебування на території України немає. При цьому, позивач мав належну поведінку, правопорушень не вчиняв. Позивач не звертався для отримання тимчасового посвідчення для законного перебування на території України чи отримання статусу біженця. До УДМС надійшло подання про примусове видворення позивача. ОСОБА_1 звернувся для отримання статусу біженця вже тоді, коли його було затримано. Просять відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 25.09.2024 року Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області прийняло рішення про примусове видворення з України громадянина без громадянства російська федерація, ОСОБА_1 .

У рішенні вказано, що Управлінням ДМС отримано інформацію, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в Україні з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України. Згідно інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, тз та вантажів, які перетинають державний кордон Аркан інформація щодо ОСОБА_1 відсутня. Згідно бази ЄІАС УМП інформація стосовно вказаної особи також відсутня. Діючого паспорта іноземець немає.

Представником позивача долучено копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , з якого встановлено, що ОСОБА_1 31.08.2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 .

Долучено копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі «Батьки» зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 .

Згідно інформації ГУ НП в Івано-Франківській області, наданої на адвокатський запит П.Зелінського за № 11423-2024 від 16.10.2024, станом на 16.10.2024 у відомостях інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація відсутня. У ІКС «Інформаційний портал Національної поліцїі України» наявна інформація щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-1 КУпАП (протокол ВАД № 250774 від 25.09.2024). Інша запитувана інформація в ГУНП в Івано-Франківській області відсутня.

Також стороною позивача надано копію постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.173-2 КУпАП. ОСОБА_1 оголошено усне зауваження. Провадження в справі закрито.

У відповіді на адвокатський запит адвоката П.Зелінського від 17.10.2024 № 60/3-532/7/2-3611 Управлінням СБУ в Івано-Франківській області зазначено, що ОСОБА_1 21.07.2011 в`їхав на територію України та до цього часу посвідки на постійне/тимчасове місце проживання не оформляв, що є правопорушенням, передбаченим ст. 203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні та транзитного проїзду через територію України». На підставі викладеного, про виявлений факт нелегального перебування на території України громадянина рф ОСОБА_1 . Управлінням 25.09.2024 проінформовано УДМС в Івано-Франківській області для прийняття відповідного рішення згідно чинного законодавства. При цьому, повідомлено, що згідно з окремими положеннями Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом ЦУ СБУ від 23.12.2020 № 383, відомості про зміст, організацію, форми та результати проведення Службою безпеки України оперативно-розшукових та контррозвідувальних заходів мають відповідні грифи обмеження доступу.

Також строню позивача долучено копію заяви-анкети, заповненої ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка за твердженням представника позивача подана 01.10.2024.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, які пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чиє підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина 2 статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Порядок перебування, в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі Закон № 3773-VI).

Частиною 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

За нормами ч. 1 ст. 26 Закону 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п.п. 2, 5 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України (надалі Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Відповідно до вимог п. 10 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою КМУ, посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки. Після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземець та особа без громадянства зобовязані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка на тимчасове проживання передається приймаючій стороні, яка зобовязана подати її територіальному органові або підрозділові ДМС за місцем проживання іноземця та особи без громадянства протягом десяти днів з моменту зняття з реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону № 3773-VI та Порядку, іноземець або особа без громадянства та приймаюча сторона для продовження строку перебування в Україні подають письмові звернення не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Проживання без такої посвідки слід розцінювати, як порушення іноземцями правил перебування в Україні, за що передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідальність.

В даному випадку, положення вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП за своєю природою правового регулювання не передбачає безумовної наявності лише прямого умислу на вчинення такого правопорушення. Не виключена можливість його скоєння, внаслідок недбалості самої особи до виконання своїх обов`язків щодо необхідності здійснення обміну посвідки.

Аналогічний правовий висновком викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 219/8869/17 (№ К/9901/20205/18).

Частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 283 КУпАП визначений зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Жодних додаткових вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, які можуть бути застосовані до спірних правовідносин, ст. 283 КУпАП не містить.

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення відповідача від 25.09.2024 року про примусове видворення з України ОСОБА_1 , підставою для його прийняття слугувало незаконність перебування на території України позивача та відсутність у нього документів на проживання в Україні, а також перебуває в Україні з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

У даному випадку, із зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами пояснень вбачається, що позивач є громадянином російської федерації, який не має законних підстав для перебування в Україні, а також порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином Івано-Франківським відділом УДМС в Івано-Франківській області, як суб`єктом владних повноважень, не порушено норми чинного законодавства при прийнятті рішення про примусове повернення, а саме ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки ч. 8 даної статті передбачено, що примусове повернення не застосовуєтьсядо осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України.

Відтак, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами адміністративного позову доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Оскаржуване рішення прийнято на підставі подання УСР в Івано-Франківській області ДСРНПУ в Івано-Франківській області щодо прийняття рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни гр. ОСОБА_1 .

Відповідачем з`ясовано усі дійсні обставини, наведено належні обґрунтування під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.

У той же час позивачем допущено порушення чинного законодавства України, оскільки ОСОБА_6 з 2011 року перебуває на території України та не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України, про що не заперечує сторона позивача. Таке звернення відбулося 01.10.2024 (подано ОСОБА_1 заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту), тобто вже після винесення відповідачем рішення про примусове видворення.

З огляду на встановлені по справі обставини, а також те, що відповідачем доведена правомірність рішення від 25 вересня 2024 року про примусове видворення з України, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 25.09.2024 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2024 року.