Справа № 591/2325/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
11 грудня 2024 року Справа № 591/2325/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРОЛЕУМ ПЛЮС" до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
23.03.2023 ТОВ "ПЕТРОЛЕУМ ПЛЮС" звернулося через представника Шкриль Ларису Григорівну до Зарічного районного суду м.Суми з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України, в якому просило:
1) визнати протиправними дії старшого лейтенанта Охтирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області Пасюги Олега Сергійовича по тимчасовому затриманню транспортного засобу;
2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Сумській області матеріальну шкоду в сумі 165 112 гривен.
Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що 02 грудня 2022 року близько 9.00 на в`їзді в м. Охтирку Сумської області біля блокпосту старшим лейтенантом Охтирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області Пасюгою Олегом Сергійовичем, було зупинено автомобіль марки MAN, модель 19.293, типу вантажний паливозаправник синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ТОВ «Петролеум Плюс» Івка Юрія Володимировича (далі ОСОБА_1 ) який належить на праві власності ОСОБА_2 та належить на праві користування ТОВ «Петролеум Плюс» відповідно до Договору найму оренди транспортних засобів від 21 січня 2022 року.
Працівником поліції було складено протокол серії ВАВ № 150697 від 02.12.2022 за ч.4 ст. 164 КУпАП. При цьому, як відмічає представник позивача, працівники поліції, всупереч нормам ст.265-2 КУпАП, погрожуючи водію ОСОБА_1 затриманням, зобов`язали його відігнати автомобіль на спеціальний майданчик, у той час як нормами зазначеної статті не передбачено затримання автомобіля за порушення у відповідності до ч.4 ст.164 КУпАП.
Охтирським міськрайонним судом була розглянута справа за матеріалами, що надійшли від Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої було прийнято постанову, згідно з якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.164 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зобов`язано повернути автомобіль марки MAN, модель 19.293, типу вантажний паливозаправник синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , паливні баки згідно положень ч.1 ст.265 КУпАП.
Представником позивача відмічає, що нею вживалися заходи щодо повернення транспортного засобу, втім лише 26.12.2022 посадові особи Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області повернули автомобіль ТОВ «Петролеум Плюс».
Беручи до уваги ці обставини, представник позивача наголошує, що при прийнятті постанови від 13.12.2022 Охтирським міськрайонним судом було встановлено, що під час затримання транспортного засобу марки MAN, модель 19.293, типу вантажний паливозаправник синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 працівник поліції в такий спосіб визначений законом не діяв, доказів на підтвердження того, що водієм ТОВ «Петролеум Плюс» ОСОБА_1 дійсно було порушено Правила дорожнього руху України та в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами статті 265-2 КУпАП, працівник поліції не надав. Також будь-яких доказів, які б свідчили про перешкоджання автомобілем дорожнього руху, в протоколі про адміністративне правопорушення та в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідачем не приведено. Вказане вище, на думку представника позивача, свідчить про протиправність дій старшого лейтенанта Охтирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області Пасюги Олега Сергійовича про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик.
Поряд з цим вказаними незаконними діями посадовими особами Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області було нанесено збитки ТОВ «Петролеум Плюс», оскільки у зв`язку з затриманням транспортного засобу посадовими особами Охтирського районного відділу ГУНП в Сумській області, ТОВ «Петролеум Плюс» було порушено зобов`язання перед фермерським господарством «Фоменко В.І.», що мало наслідком сплати позивачем штрафу та пені. Завдана матеріальна шкода ТОВ «Петролеум Плюс» становить - 165112грн. Вказане стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 06.04.2023 відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено судове засідання (а.с.33-34). Відповідачами подано відзиви на позовну заяву (а.с.52-58, 65), а представником Головного управління Національної поліції в Сумській області додатково подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.240 КАС України (а.с.72-74).
Втім у подальшому ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 09.11.2023 справу №591/2325/23 передано за підсудністю до Сумського окружного адміністративного суду, до якого матеріали справи надійшли 01.12.2023, були розподілені комп`ютерною програмою "Діловодство спеціалізованого суду" судді Шевченко І.Г., та ухвалою суду від 06.12.2023 справу №591/2325/23 прийнято до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.112).
Ухвалою суду від 20.12.2023 було витребувано у позивача додаткові докази у справі, які були надані, а ухвалою суду від 28.12.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та про повернення позовної заяви (а.с.145-147).
10.01.2024 представником відповідача були надані додаткові пояснення, в яких представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.
Перевіривши матеріали справи суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, беручи до уваги наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п.24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "судом встановленим законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Занд проти Австрії" зазначив, що поняття "суд, встановлений законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно із п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Своєю чергою згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послугу (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.
Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Як вбачається з позовної заяви, позивач, ТОВ "ПЕТРОЛЕУМ ПЛЮС", просить визнати протиправними дії старшого лейтенанта Охтирського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області Пасюги Олега Сергійовича по тимчасовому затриманню транспортного засобу.
При цьому, в позовній заяві представник позивача вказує, що 02 грудня 2022 року близько 9.00 старшим лейтенантом Охтирського РВП ГУНП, було зупинено транспортний засіб, який належить на праві користування ТОВ «Петролеум Плюс», під керуванням водія ТОВ «Петролеум Плюс» Івка Ю.В. та працівником поліції було складено протокол серії ВАВ № 150697 від 02.12.2022 за ч.4 ст. 164 КУпАП. Однак, доказів на підтвердження того, що водієм ТОВ «Петролеум Плюс» ОСОБА_1 дійсно було порушено Правила дорожнього руху України та в його діях міститься склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена нормами статті 265-2 КУпАП, працівник поліції не надав. Також будь-яких доказів, які б свідчили про перешкоджання автомобілем дорожнього руху, в протоколі про адміністративне правопорушення та в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, відповідачем не приведено. Вказане вище, на думку представника позивача, свідчить про протиправність дій старшого лейтенанта Охтирського РВП ГУНП про тимчасове затримання і доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик. При цьому Охтирським міськрайонним судом була розглянута справа за матеріалами, що надійшли від Охтирського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої було прийнято постанову, згідно з якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.164 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зобов`язано повернути автомобіль марки MAN, модель 19.293, типу вантажний паливозаправник синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , паливні баки згідно положень ч.1 ст.265 КУпАП.
Тобто, з позовної заяви слідує, що представник ТОВ «Петролеум Плюс» фактично висловлює незгоду з протоколом про адміністративне правопорушення від 02.12.2022, та діями працівника поліції під час зупинення та затримання транспортного засобу.
При цьому, суд зауважує, що відповідно до ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 164 КУпАП.
Так, згідно ч. 4 ст. 164 КУпАП переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, не зазначеними у митних деклараціях при переміщенні пального або спирту етилового митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України, або в акцизних накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі акцизних накладних, складених на операції, при здійсненні яких переміщується пальне або спирт етиловий у таких транспортних засобах, або в заявках на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними, - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією пального або спирту етилового та транспортних засобів.
Крім того, відповідно до ст. 265-2 КУпАП про адміністративні правопорушення у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою, п`ятою, шостою і сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома)), статтями 122-5, 124, 126, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.
Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу. При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису).
Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.
Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.
За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата. Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відбувається невідкладно за зверненням відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуги із транспортування та/або зберігання транспортного засобу.
Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. №1102 затверджено Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання.
Відповідно до п.2 Порядку у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно п. 1 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, складання протоколів про адміністративні правопорушення, протоколів про адміністративні затримання, протоколів про вилучення речей і документів, протоколів про огляд речей та особистий огляд, а також отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції.
Відповідно до п.15, 18 розділу ІІ до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення). Протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Тобто протокол про адміністративне правопорушення має доказовий характер і не породжує правових наслідків, оскільки не встановлює права і обов`язки для учасників спірних правовідносин, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 19 КАС України, а є лише підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2020 року по справі № 420/647/19.
Також, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року по справі № 712/7385/17 зазначено, що оскільки дії щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Крім того, оскарження дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення та дій під час його складанні в судах взагалі не оскаржується окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності.
Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18, від 22 січня 2020 року у справі № 2-а/489/7/2016, від 27 липня 2022 року у справі № 307/3754/21.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З доданої до позовної заяви постанови Охтирського міськрайонного суду від 13.12.2022 у справі №583/1596/22 вбачається, що дії відповідача щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення так само як і акт опечатування від 02.12.2022 відповідно до якого було вилучено транспортний засіб, були предметом розгляду у справі №583/1596/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Постановою Охтирського міськрайонного суду від 13.12.2022 у справі №583/1596/22 провадження у справі було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 164 КУпАП, а вилучений згідно акта опечатування від 02.12.2022 спірний автомобіль постановлено повернути ТОВ «Петролеум Плюс» (а.с.9-10). Тобто ці дії були предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили.
Таким чином, оскільки дії відповідача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для позивача та за наявності прийняття судом рішення про повернення транспортного засобу, такі дії окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути оскаржені.
За таких обставин суд дійшов висновку, що спір у цій справі не є адміністративним, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та акту опечатування здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, та такі дії , які є предметом спору в цій справі, в судах взагалі не оскаржується окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності, то провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.
Щодо іншої вимоги суд відмічає, що відповідно до ч.2 ст.20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.
Проте, суд звертає увагу на приписи частини 5 статті 21 КАС України, відповідно до яких, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Аналіз положень ч.5 ст.21 КАС України та ч.1 ст.19 КАС України у їх поєднанні дозволяє зробити висновок, що юрисдикція спору про відшкодування шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.
Таким чином, питання про стягнення майнової шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності/рішення суб`єкта владних повноважень протиправними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 08.11.2018р. у справі №818/673/17 та від 08.08.2019 р. у справі №818/572/17, від 24 вересня 2020 року у справі № 818/573/17.
Беручи до уваги, що основні позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, а інша вимога стосується виключно питання стягнення шкоди, тобто правовідносини, які склалися між позивачами та відповідачем, з огляду на предмет позову, не стосуються захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері саме публічно-правових відносин, а спрямовані на захист майнових прав позивачів, вказаний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів.
При цьому суд зауважує, що згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
В силу положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу, визначені у статтях 1173, 1174 Цивільного кодексу України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Статті 1173 і 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших складових цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій цього органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України (аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)), постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 916/978/19).
Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)).
Право на отримання суб`єктом господарювання (платником податків) відшкодування за рахунок коштів державного бюджету шкоди внаслідок порушення його майнових прав органами державної влади і його посадовими особами також гарантоване положеннями інших нормативно-правових актів, як-от Господарського кодексу України, відповідно до ст. 20 якого кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: відшкодування збитків.
Таким чином, враховуючи суб`єктний склад сторін та характер спірних правовідносин, ця справа підлягає розгляду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України, тобто спір підвідомчий господарському суду.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України та в частині позовних вимог про відшкодування шкоди роз`яснити заявнику можливість звернення за захистом своїх порушених прав та інтересів в порядку господарського судочинства.
Керуючись ст. ст. 238, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕТРОЛЕУМ ПЛЮС" до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди - закрити.
Роз`яснити право товариства з обмеженою відповідальністю "Петролеум Плюс" на звернення з позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди у порядку господарського судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її прийняття.

Суддя І.Г. Шевченко