Справа № 480/4782/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2024 року Справа № 480/4782/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач 1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі по тексту - відповідач 2, ГУ ПФУ в Рівненській області), і просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.05.2024 відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до загального стажу роботи наступні періоди - з 17.06.1987 по 15.04.1991, з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999.
ГУ ПФУ в Сумській області подало клопотання про долучення доказів, у яких представник відповідача 1 додатково зазначив, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.01.1992 по 28.02.1992 (запис №3-4), з 02.03.1992 по 10.05.1996 (запис №5-8), з 15.05.1996 по 29.10.1999 (запис №9-10), оскільки прослідковується робота на території країни Узбекистан.
Також, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не враховано період з 17.06.1987 по 15.04.1991, оскільки в графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про прийняття дата наказу дописано.
Представник ГУ ПФУ в Рівненській області подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що ГУ ПФУ в Рівненській області було розглянуто заяву позивача разом із доданими до заяви документи та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
За доданими документами підстав для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.01.1992 по 28.02.1992 (запис №3-4), з 02.03.1992 по 10.05.1996 (запис №5-8), з 15.05.1996 по 29.10.1999 (запис №9-10), немає, оскільки прослідковується робота на території країни Узбекистан. Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому в незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогоднішній день двосторонньої угоди країни Узбекистан не укладено. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Згідно листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14- 612-108210 після письмового повідомлення Виконавчого Комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023.
Крім того, за доданими документами підстав для зарахування періоду трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , немає, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не враховано період з 17.06.1987 по 15.04.1991, оскільки в графі № 4 трудової книжки у підставі внесення запису про прийняття дата наказу дописано. Оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29.07.1993 № 58, то відсутні підстави для зарахування періоду 17.06.1987 по 15.04.1991 до страхового стажу позивача.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 14.05.2024 (а.с. 45 зворот. стор.) про призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №56 від 22.05.2024 (а.с. 55) відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком та зазначено, що вік заявниці становить 60 років 2 місяці 2 дні. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 років. Страховий стаж особи становить 24 роки 6 місяців 4 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 01.01.1992 по 28.02.1992 (запис №3-4), з 02.03.1992 по 10.05.1996 (запис №5-8), з 15.05.1996 по 29.10.1999 (запис №9-10), оскільки прослідковується робота на території країни Узбекистан. Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612- 108210 після письмового повідомлення Виконавчого Комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023. Таким чином за зверненням починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому в незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного забезпечення укладені з Азербайжанською Республікою, Республікою Грузія, Республікою Молдова. За зверненням осіб, починаючи з 19.06.2023, до страхового стажу відповідно до законодавства України зараховуються періоди роботи (служби, навчання) на території російської радянської федеративної соціалістичної республіки в тому числі по 31.12.1991. Крім того, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме не враховано період з 17.06.1987 по 15.04.1991, оскільки в графі 4 трудової книжки у підставі внесення запису про прийняття дата наказу дописано. Відповідно до пункту 2.3-2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників обумовлено,що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вноситься власником або уповноваженим ним органом після видання наказу. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного кольору, синього або фіолетового кольорів і завіряються печаткою. Рекомендовано періоди роботи відповідно до запису №1-2 трудової книжки підтвердити додатковими уточнюючими документами.

Позивач не погоджується із рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №56 від 22.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України).

Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За приписами п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Судом встановлено з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.06.1987 у період з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 (а.с. 21 - 24) працювала в Узбекистані, а саме:

- з 01.01.1992 до 28.02.1992 включно на посаді бухгалтера у Папському відділенні сбербанку;

- з 02.03.1992 до 31.07.1992 включно на посаді завідувача діловодством у Папському райвійськкоматі;

- з 01.08.1992 до 13.04.1993 включно на посаді друкарки у Папському райвійськкоматі;

- з 14.04.1993 до 10.05.1996 включно на посаді завідувача діловодством у Папському райвійськкоматі;

- з 15.05.1996 до 29.10.1999 включно на посаді начальника секретної частини у відділі по справам оборони м. Намагана.

Відмова пенсійного органу у зарахуванні вказаних вище періодів роботи позивача до її загального страхового стажу у рішенні №56 від 22.05.2024 обґрунтована, зокрема, відсутністю на момент звернення за призначенням пенсії за віком двосторонніх угод/договорів в галузі пенсійного законодавства між Україною та Узбекистаном.

Щодо підстав не зарахування пенсійним органом трудового стажу позивачки у спірні періоди з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 у зв`язку з тим, що з 19.06.2023 Україна припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, суд зазначає наступне.

На час здійснення позивачкою трудової діяльності у спірні періоди з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 діяла Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладена у тому числі між Україною та Узбекистаном (у подальшому - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Згідно з частиною 2 статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Так, ст. 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

За приписами ч. 2 ст. 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають.

Суд зазначає, що періоди роботи позивачки у спірні періоди з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 належним чином підтверджені трудовою книжкою, а отже підстав для неврахування їх до страхового стажу позивачки немає. Жодних належних і допустимих доказів зворотного відповідачами до суду не надано та матеріали справи не містять.

Посилання пенсійного органу на припинення участі України в Угоді гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення з 19.06.2023, суд вважає необґрунтованим, оскільки позивачка набула трудовий стаж у той час, коли вказана Угоді діяла, як зі сторони України, так і зі сторони Республіки Узбекистан, пенсійні права громадян держав-учасників Угоди, що виникли у відповідності до положень даної Угоди, не втрачають своєї сили і в разі його виходу з Угоди держави-учасника, на території якого вони проживають, а тому підстави для незарахування спірного трудового стажу відсутні.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, яка викладена у постанові Другого апеляційного адміністративного суд від 26 червня 2024 р. по справі №440/1509/24.

Стосовно не зарахованого до загального стажу роботу позивача за період з 17.06.1987 по 15.04.1991, суд зазначає наступне.

Так, підставою не зарахування до загального стажу роботу позивача у період з 17.06.1987 по 15.04.1991 у рішенні ГУ ПФУ в Рівненській області №56 від 22.05.2024 зазначено, що у графі №4 трудової книжки НОМЕР_1 у підставі внесення запису про прийняття дата наказу дописано, а оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, то відсутні підстави для зарахування періоду з 17.06.1987 по 15.04.1991 до страхового стажу позивача.

Судом встановлено з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17.06.1987 у період з 17.06.1987 до 15.04.1991 включно позивач працювала на посаді секретаря приймальної голови Наманганського обласного комітету народного контролю (а.с. 21 - 24).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

За змістом ч.1 ст.26 Закону України № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Суд зазначає, що на момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.06.1987 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1 Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно пп.2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Крім того, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

У даному випадку записи у трудовій книжці 3-4 містять інформацію про підстави прийняття та звільнення позивача із займаної посади.

Окрім того, суд звертає увагу, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів, які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Такий підхід узгоджується із нормою ч. 1 ст. 3 Конституції України, відповідно до якої саме людина, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до цієї Конституційної норми, діяльність органів державної влади, зокрема Пенсійного фонду України, повинна бути спрямована на сприяння у реалізації прав людини, а не на обмеження таких прав із формальних підстав.

Однак матеріали справи не містять, а відповідачем 2 в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення не надано до суду доказів самостійного звернення до архівних установ з метою отримання додаткових документів для підтвердження трудового стажу позивача, а також щодо перейменування підприємства.

Відтак суб`єктом владних повноважень, у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивачки на момент їх внесення, не вжито заходи з метою перевірки відповідних відомостей.

Натомість пенсійним органом покладено тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав виключно на позивачку.

Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у врахуванні періодів трудової діяльності позивача з 17.06.1987 по 15.04.199, який зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 17.06.1987.

Стосовно вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та зарахувати до загального стажу періоди роботи з 17.06.1987 по 15.04.1991, з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999, суд зазначає наступне.

У даному випадку, ГУ ПФУ в Сумській області заяву позивача про призначення пенсії за віком не було розглянуто, рішення прийнято не було. У даному випадку, спірні правовідносини виникли з підстав прийнятого спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та із врахуванням ст. 9 КАС України визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №56 від 22.05.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати позивачу періоди роботи з 17.06.1987 по 15.04.1991, з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 на території республіки Узбекистан до загального страхового стажу, та повторно розглянути заяву позивача від 14.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 17.06.1987 по 15.04.1991, з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 на території республіки Узбекистан, та прийняти рішення по суті заяви від 14.05.2024.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято спірне рішення та відмовлено у призначенні пенсії, суму судового збору, сплачену при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №56 від 22.05.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_3 ) періоди роботи з 17.06.1987 по 15.04.1991, з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999 до загального страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_3 ) від 14.05.2024 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 17.06.1987 по 15.04.1991, з 01.01.1992 по 28.02.1992, з 02.03.1992 по 10.05.1996, з 15.05.1996 по 29.10.1999, та прийняти рішення по суті заяви від 14.05.2024.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О. Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, ) суму судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета