Справа № 320/14359/24
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2024 року

м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП НОМЕР_1 від 31.08.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446 грн, постановлену головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Т.В.;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП НОМЕР_1 від 31.08.2023 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 500 грн, постановлену головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бистрицькою Т.В.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані постанови є протиправними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 у справі №759/11775/19 позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням задоволено частково:

- вирішено вселити неповнолітню ОСОБА_3 , 2005 року народження в особі законного представника ОСОБА_2 , в буд. АДРЕСА_1 ;

- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено;

- стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь держави з кожного по 384,20 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.02.2020 у справі №759/11775/19 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 - без змін.

На виконання вказаного судового рішення Святошинським районним судом м. Києва 12.03.2020 виданий виконавчий лист.

До Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 01.01.2020 надійшла заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження виконавчого листа, виданого 12.03.2020 Святошинським районним судом м. Києва на виконання рішення суду у справі №759/11775/19.

Державним виконавцем 03.04.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 та направлено сторонам для ознайомлення та виконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.04.2020 у справі №759/11775/19 зупинено виконання (дію) рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07.11.2019 та постанови Київського апеляційного суду від 13.02.2020 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Постановою державного виконавця від 06.08.2024 зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця від 16.12.2020 поновлено виконавче провадження НОМЕР_1.

Державним виконавцем 16.12.2020 залучено працівників Святошинського УП ГУНП в м. Києві, у кількості двох осіб, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 12.01.2021 о 10 год 00 хв за адресою: м. Київ, вул. М. Краснова, 34.

Постановою начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 11.01.2021:

- визнано дії головного державного виконавця Ковтуна В.В. щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій НОМЕР_1 від 16.12.2020 передчасними та такими, що вчинені з порушенням вимог статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасовано постанову про поновлення вчинення виконавчих дій НОМЕР_1 від 16.12.2020;

- скасовано постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ НОМЕР_1 від 16.12.2020;

- зобов`язано головного державного виконавця Ковтуна В.В. привести виконавче провадження НОМЕР_1 у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 у справі №759/11775/19 касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_5 , яка діє як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який діє як законний представник ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка діє як законний представник ОСОБА_10 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07.11.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 13.02.2020 року, закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.01.2022 у справі №759/11775/19:

- відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2021 в указаній справі. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_7., який діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9., яка діє в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_9, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 на постанову Київського апеляційного суду від 13.02.2020 в указаній справі;

- відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_7., який діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9., яка діє в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_9., ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019 та постанову Київського апеляційного суду від 25.10.2021 в указаній справі;

- у задоволенні клопотань ОСОБА_4., ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9., яка діє в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_9, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 про зупинення виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2019, постанов Київського апеляційного суду від 13.02.2020 та від 25.10.2021 відмовлено.

Постановою державного виконавця від 17.08.2023 поновлено виконавче провадження НОМЕР_1. Також, 17.08.2023 державним виконавцем залучено працівників Святошинського УП ГУНП в м. Києві, у кількості двох осіб, для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавця/ів та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись 31.08.2023 о 10 год 00 хв за адресою: м. Київ, вул. М. Краснова, 34. 17.08.2023 державним виконавцем направлено вимогу сторонам виконавчого провадження НОМЕР_1.

Державним виконавцем 31.08.2023 складено акт відповідно до якого неповнолітню ОСОБА_3 , 2005 року народження в особі законного представника ОСОБА_2 вселено в буд. 34 по вул. М. Краснова в м. Києві.

Також, 31.08.2023 державним виконавцем винесені постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 500 грн в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1, а також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про правомірність та законність винесених державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження від 31.08.2023, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, згідно частини другої цієї статті витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження № 61689990 у відповідності до постанови державного виконавця від 31.08.2023 закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим, оскільки як виконавчий збір у вказаному виконавчому провадженні, так і витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій не стягувалися, то у відповідача згідно частини третьої статті 40 та частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» виник обов`язок не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору, а також про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Наведене свідчить, що виносячи оскаржувані постанови відповідач діяв правомірно, у тому числі у межах встановлених Законом України «Про виконавче провадження» строків.

Питання ж дотримання відповідачем обов`язку винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору (згідно частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження») не впливає на спірні правовідносини, оскільки у межах даного спору оскаржуються постанови відповідача, які винесені на виконання інших приписів - частини третьої статті 40 та частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, проте навів помилкові мотиви.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які посилається скаржник, зокрема щодо строку розгляду справи, прийняття відзиву на позовну заяву, тощо, не є такими, що є обов`язковою підставою для скасування рішення та не вплинули на правильність вирішення судом першої інстанції даного спору. Тому, вказані доводи відхиляються колегією суддів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.08.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова