Справа № 160/23649/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області: - зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді ученика постачальника кріпильних матеріалів на шахті «Степова» з 07.02.1996 по 04.04.1996, всього 1 місяць 28 днів; - зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді ученика маляра та маляра на шахті «Степова» з 26.05.2006 по 31.10.2006, всього 5 місяців 5 днів; - зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області з 15.10.2019 по 15.04.2020, всього 6 місяців; - зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області з 15.10.2020 по 27.04.2021, всього 6 місяців 12 днів; - зарахувати до спеціального (пільгового) трудового стажу за Списком № 2 ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста (кочегара) котельні в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області з 15.10.2021 по 15.11.2021, всього 1 місяць;
- прийняти рішення, яким призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 та з урахуванням ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зменшенням пенсійного віку з дня її звернення з заявою про призначення пенсії з 08 серпня 2024 р.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що що пенсійний орган, розглядаючи її заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, безпідставно не зарахував до пільгового стажу період роботи. Зазначає, що вказаний період роботи є належним чином підтвердженим, робота віднесена до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.09.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
09 жовтня 2024 року від Головного управління ПФУ в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що 04.08.2024 гр. ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058. При розгляді наданого пакету документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу Позивача було встановлено, що загальний страховий стаж на дату звернення складає 25 років 01 місяць 02 дні, в тому числі стаж роботи на пільгових умовах за Списком № 2 складає 09 років 09 місяців 16 днів. До страхового стажу не було зараховано період догляду за дитиною до тьох років з 01.01.2004 по 03.01.2004, оскільки відсутня довідка органу соціального захисту населення про отримання такої допомоги. Також до пільгового періоду страхового стажу не було враховано періоди роботи 07.02.1996 по 04.04.1996, 15.10.2019 по 15.04.2020, 15.10.2020 по 27.04.2021 та 15.10.2021 по 15.11.2021 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні данні про пільговий характер роботи, а уточнюючих довідок на підтвердження Позивачем не надавалось. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням необхідного пенсійного віку.
15 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 08.08.2024 р. ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління ПФУ в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивачки.
Рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області від 21.08.2024 р. №47 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Та відсутністю необхідного пільгового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 становить 25 років, пільговий стаж становить 10 років. Страховий стаж особи становить 25 років 01 місяць 02 дні, пільговий стаж за Списком № 2 становить 9 років 9 місяців 16 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового не зараховано період догляду за дитиною до тьох років з 01.01.2004 по 03.01.2004, оскільки відсутня довідка органу соціального захисту населення про отримання такої допомоги. До пільгового стажу за Списком № 2 зараховано всі періоди роботи. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах пенсії призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 працювала:

- з 07.02.1996 по 04.04.1997 - учеником постачальника кріпильних матеріалів на шахті «Степова» з повним робочим днем;

- з 26.05.2006 по 31.10.2006 - учеником маляра та маляром на шахті «Степова» з повним робочим днем;

- з 15.10.2019 по 15.04.2020 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;

- з 15.10.2020 по 27.04.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;

- 15.10.2021 по 15.11.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Не погоджуючись з рішенням відповідача у не призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачка звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Частиною другою пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

Відтак, суд доходить висновку, що відмова Головного управління ПФУ в Донецькій області в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, з посиланням на недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

А тому, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що позивачка набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, а отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 р. у справі №360/3611/20.

Отже, позивачка, яка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, досягла 50-річного віку, мала необхідний стаж роботи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 р. у справі №439/1148/17.

Як зазначає відповідач у відзиві до страхового стажу не було зараховано період догляду за дитиною до тьох років з 01.01.2004 по 03.01.2004, оскільки відсутня довідка органу соціального захисту населення про отримання такої допомоги. Також до пільгового періоду страхового стажу не було враховано періоди роботи 07.02.1996 по 04.04.1996, 15.10.2019 по 15.04.2020, 15.10.2020 по 27.04.2021 та 15.10.2021 по 15.11.2021 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні данні про пільговий характер роботи.

Зі змісту трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 працювала:

- з 07.02.1996 по 04.04.1997 - учеником постачальника кріпильних матеріалів на шахті «Степова» з повним робочим днем;

- з 26.05.2006 по 31.10.2006 - учеником маляра та маляром на шахті «Степова» з повним робочим днем;

- з 15.10.2019 по 15.04.2020 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;

- з 15.10.2020 по 27.04.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Комунальному закладі «Миколаївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області;

- 15.10.2021 по 15.11.2021 - машиніст (кочегара) котельні в Миколаївському ліцеї Миколаївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області.

Суд виходить з того, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності у ній відповідних записів та наявності суттєвих розбіжностей особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи повинна надати інші документи, зокрема довідки, уточнюючі характер роботи.

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено трудову діяльність позивачки за оскаржувані періоди.

Крім того, посада машиніст (кочегар) котельні з повним робочим днем передбачена Списком №2 розділом ХХХІІІ підрозділ 33 «Загальні професії», затвердженого постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 р., постановою КМУ від 24.06.2016 р. № 461.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача про те, що до пільгового періоду страхового стажу не було враховано періоди роботи 07.02.1996 по 04.04.1996, 15.10.2019 по 15.04.2020, 15.10.2020 по 27.04.2021 та 15.10.2021 по 15.11.2021 оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні данні про пільговий характер роботи.

Як вже зазначалось, наявність відповідного стажу позивача підтверджують записи трудової книжки. Водночас, відсутність відомостей про сплату страхових внесків роботодавцем не може бути підставою для неврахуванням відповідного страхового стажу.

Пунктом 1 статті 14 Закону № 1058-IV встановлено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії. Платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону ( частина 1 статті 15 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії особи проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де вона працює, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом цих норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або неповну сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, відтак особа не може нести негативні наслідки невиконання страхувальником своїх обов`язків.

З огляду на це, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.08.2024 № 47 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

В рамках заявлених позовних вимог та доказів, поданих на їх обґрунтування, не вбачається можливим встановити достатність підстав та умов для призначення такої пенсії, а саме: чи вистачає набутого позивачем страхового та пільгового стажу для призначення такого виду пенсії.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена і остаточний правильний обрахунок страхового та пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пенсійним органом не проведено, відтак, останнім і не зроблено остаточного висновку про наявність/відсутність у позивача достатнього стажу для призначення такої пенсії.

При цьому, призначення пенсії, в тому числі і обрахування стажу, необхідного для її призначення, за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, якому після остаточного обрахунку стажу позивача визначитись із тим, чи достатньо такого стажу для призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах.

За наведених обставин, підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах відсутні.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у цьому випадку, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., а тому вказана сума підлягає пропорційному стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, м. Слов`яньк, площа. Соборна, буд. 3 ) про визнання дій протиправними та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.08.2024 № 47 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи ОСОБА_1 з 07.02.1996 по 04.04.1996, з 26.05.2006 по 31.10.2006, з 15.10.2019 по 15.04.2020, з 15.10.2020 по 27.04.2021 та з 15.10.2021 по 15.11.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 08.08.2024 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, м. Слов`яньк, площа. Соборна, буд. 3 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 726,72 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко