Справа № 140/7011/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/7011/24 пров. № А/857/23732/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Стецик Н.В. у м. Луцьк) у справі № 140/7011/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:

визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зняття з військового обліку та виключення з військового обліку від 08.05.2024 та щодо незняття ОСОБА_1 з військового обліку протиправними,

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зняття з військового обліку та виключення з військового обліку від 08.05.2024 з урахуванням чинного законодавства діючого на дату подання заяви від 08.05.2024 року, з урахування діючих на дату подання заяви положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», зняти ОСОБА_1 з військового обліку з виключенням з військового обліку.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що наявні правові підстави для зняття його з військового обліку враховуючи вимоги ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка діяла на момент подання заяви.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що злочин, за вчинення якого було засуджено ОСОБА_1 , станом на час його вчинення та винесення вироку, визнавався тяжким, а тому, на момент подання позивачем заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 (08.05.2024) були наявні правові підстави для виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Разом з цим, відповідачем не допущено протиправних дій при розгляді заяви ОСОБА_1 про виключення з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки виключення з військового обліку військовозобов`язаного передбачало проставлення відповідної відмітки у військово-обліковому документі (військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного), для здійснення чого Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 передбачена обов`язкова особиста присутність військовозобов`язаного у РТЦКСП.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2012 у справі №0308/1659/2012 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 198 КК України та на підставі статті 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

08.05.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, зняття з військового обліку та виключення з військового обліку (а.с.7 зворот, 8).

21.05.2024 та 06.06.2024 представник позивача адвокат Лавренчук О.В. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із адвокатськими запитами щодо надання інформації про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.05.2024 (а.с.9-13).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.06.2024 за вих. №6417 (а.с.13 зворот) та від 11.06.2024 №6055 (а.с.14) представника позивача повідомлено, що відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана в передбачені законом строки, а саме: листом відповідача від 06.06.2024 №5939 (а.с.14 зворот) позивача повідомлено, що для належного оформлення виключення з військового обліку ОСОБА_1 необхідно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 з документами, що посвідчують особу (паспорт та ІПН) та військово-обліковим документом.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.036.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII, у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами ст. 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частини перша).

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина сьома).

Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 09.03.2023 у справі №600/2520/22-а (п.69), громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, котрі відповідно до пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) і не входять до кола осіб, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як такі, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2012 у справі №0308/1659/2012 засуджений за ст. ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 198 Кримінального кодексу України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

Редакція ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України станом на час винесення вироку суду 13.08.2012 №0308/1659/2012 стосовно позивача передбачала призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України (у редакції, яка діяла на час винесення позивачу вироку) залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відтак, враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що злочин, за вчинення якого було засуджено ОСОБА_1 , станом на час його вчинення та винесення вироку, визнавався тяжким, а тому, на момент подання позивачем заяви до ІНФОРМАЦІЯ_2 (08.05.2024) були наявні правові підстави для виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст.37 Закону №2232-XII.

Разом з цим, механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487 у редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 3 даного Порядку військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Згідно п. 20 Порядку №1487 (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача) військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Військово-обліковими документами є: для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; для резервістів - військовий квиток.

Відповідно до п. 29 Порядку №1487 у разі виключення призовників, військовозобов`язаних та резервістів з персонально-первинного військового обліку виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у картках первинного обліку ставляться відповідні відмітки.

Згідно з п. 81 Порядку №1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пункті 15 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку

Отже, зняття та виключення з військового обліку у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки здійснюється за особистої присутності призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як згадувалось вище, що листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.06.2024 за вих. №6417 (а.с.13 зворот) та від 11.06.2024 №6055 (а.с.14) представника позивача повідомлено, що відповідь на звернення ОСОБА_1 була надана в передбачені законом строки, а саме: листом відповідача від 06.06.2024 №5939 (а.с.14 зворот) позивача повідомлено, що для належного оформлення виключення з військового обліку ОСОБА_1 необхідно особисто з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 з документами, що посвідчують особу (паспорт та ІПН) та військово-обліковим документом.

Відтак, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що відповідачем фактично не допущено протиправних дій при розгляді заяви ОСОБА_1 про виключення з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки виключення з військового обліку військовозобов`язаного передбачало проставлення відповідної відмітки у військово-обліковому документі (військовому квитку або тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного), для здійснення чого Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 передбачена обов`язкова особиста присутність військовозобов`язаного у РТЦКСП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року у справі № 140/7011/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар