Справа № 500/6397/24
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6397/24

12 грудня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.04.2024 року № 28 щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п."б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.04.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."б" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши до стажу за вислугу років періоди роботи з 16.09.1983 по 29.07.1994.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024, яке позивачем отримано 29.04.2024, відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного спеціального стажу роботи.

На переконання позивача, оскільки його спеціальний стаж, який дає право на даний вид пенсії, з урахуванням періодів роботи з 16.09.1983 по 29.07.1994, складає 10 років 10 місяців 14 днів, тому на момент звернення із заявою про призначення пенсії він мав право на пенсію за вислугу років, на підставі п."б" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", Закону України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Ухвалою суду від 28.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 01.04.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №28 від 09.04.2024. Відповідно до вказаного рішення вік позивача 58 роки 05 місяців, страховий стаж 35 років 01 місяць 11 днів. Звертаю увагу, що спеціальний стаж, який дає право за вислугу років, станом на 10.10.2017 у позивача відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 14.01.2000 по 28.12.2001, оскільки запис про прийняття на роботу здійснений із порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі "Відомості про роботу" в заголовку не зазначене повне найменування підприємства та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано: період роботи 16.09.1983 по 29.07.1994, згідно довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме відсутній підпис бухгалтера. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 протягом трудової діяльності працювала на різних посадах, зокрема, з 16.09.1983 по 29.07.1997 на посаді робітниці на геофізичних роботах в сейсморозвідувальній партії №14 Київської геофізичної розвідувальної експедиції, що також підтверджується довідкою державного геофізичного підприємства "Укргеофізика" від 27.03.2024 №11-1003/24.

01.04.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ. Страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 11 днів, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 10.10.2017 відсутній. До спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не зараховано: період роботи 16.09.1983 по 29.07.1994, згідно довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, оскільки довідка не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме відсутній підпис бухгалтера.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приписами ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідачів на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом № 1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно ст.51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом "б" ст.55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

При цьому період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку - за фактичною тривалістю, а на сезонних роботах - відповідно до статті 61 цього Закону.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VIII), який набув чинності з 01.04.2015, п."б" ст.55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

При цьому період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку - за фактичною тривалістю, а на сезонних роботах - відповідно до статті 61 цього Закону

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п."а" ст.54, ст.55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, Законом № 911-VIII.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що системний аналіз положень ч.3 ст.24, ч.5 ст.43 Конституції України, ст.51, 54, 55 Закону № 1788-ХІІ, абз.4 ч.2 ст.6, ст.20 Закону України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок" дає підстави для висновку, що встановлення меншого порівняно з чоловіками пенсійного віку для жінок, які зайняті на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, є спеціальною гарантією щодо охорони праці і здоров`я жінок. Внесені Законом №213-VIII зміни до п."а", "б", "в", "г", "д" ст.55 Закону № 1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок є такими, що суперечать ч.3 ст.24 Конституції України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Разом з цим, 03.10.2017 прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено п.2-1.

Згідно п.2-1 розд.ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до п.16 розд.ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: "До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Отже, враховуючи положення п.2-1 та п.16 розд.ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень п."б" ст.55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.

Відмовляючи позивачу у призначені пенсії за вислугою років, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у рішенні №28 від 09.04.2024 послалось на відсутність станом на 10.10.2017 у ОСОБА_1 необхідного спеціального стажу, передбаченого п."б" ст.55 Закону № 1788-XII. За позицією відповідача, страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 11 днів, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 10.10.2017 відсутній.

Так, положеннями ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

З наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 10.05.1984 слідує, що ОСОБА_1 працювала з 16.09.1983 по 29.07.1997 на посаді робітниці на геофізичних роботах в сейсморозвідувальній партії №14 Київської геофізичної розвідувальної експедиції, що також підтверджується довідкою державного геофізичного підприємства "Укргеофізика" від 27.03.2024 №11-1003/24.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні вказаного періоду до спеціального стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в спірному рішенні зазначило, що довідка від 27.03.2024 №11-1103/24 не відповідає додатку №5 Порядку №637, а саме відсутній підпис бухгалтера.

Відповідно до довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, виданої державним геофізичним підприємством "Укргеофізика", ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді робітниці на геофізичних робота в сейсморозвідувальній партії №14 Київської геофізичної розвідувальної експедиції в період : з 16.09.1983 по 29.07.1994:

1984 рік 02 місяці 09 днів;

1986 рік 04 місяці 00 днів;

1987 рік 08 місяців 03 дні 1 рік;

1998 рік 01 місяць 00 днів;

1989 рік 06 місяців 13 днів 1 рік;

1990 рік 04 місяці 10 днів;

1991 рік 09 місяців 02 дні 1 рік;

1992 рік 06 місяців 01 день 1 рік;

1993 рік 07 місяців 13 днів 1 рік;

1994 рік 02 місяці 21 день.

Згідно з цим, стаж роботи позивача на польових роботах геологорозвідувальних роботах складає 5 років 11 місяців 19 днів. ОСОБА_1 у вище вказаній польовій сейсморозвідувальній партії була зайнята повний робочий день на польових геологорозвідувальних роботах, отримувала польове забезпечення за фактично відпрацьований час та до інших робіт не залучалася.

Довідка підписана в.о. генерального директора та начальником відділу кадрів.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, довідки.

Відповідачем ж не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, довідці.

Більше того, за висновками акта Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №2600-1004-1/5026 від 29.07.2024, період роботи позивача на польових геологорозвідувальних роботах відповідно до відомостей нарахування заробітної плати та польового забезпечення трест "Укргеофізрозвідка" складає з 1984 по 1994 роки

Відтак, суд вважає, що відсутність підпису головного бухгалтера у довідці від 27.03.2024 №11-1103/24, виданій державним геофізичним підприємством "Укргеофізика", як підстава для незарахування періоду роботи до спеціального стажу позивача, є необґрунтованою.

Разом з тим, оскільки період роботи безпосередньо в польових умовах протягом півроку або більше півроку зараховується за рік роботи, менше півроку за фактичною тривалістю, то стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 10.10.2017, відповідно до довідки від 27.03.2024 №11-1103/24, виданої державним геофізичним підприємством "Укргеофізика", становить 6 років 2 місяці 10 днів (менше 10 років), що є недостатнім для призначення пенсії на підставі п."б" ст.55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про невідповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 про відмову у призначенні позивачу пенсії лише в частині незарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню в цій частині.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Подана позивачем заява про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

З огляду на викладене, суд визнає належним та необхідним способом захисту порушеного права зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до ухвалення Закону № 213-VІІІ, 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору розмірі 605,60 грн. згідно квитанції № 5743-7377-5967-8013 від 23.10.2024 на суму 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №28 від 09.04.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії в частині незарахування позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п."б" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", 6 років 2 місяці 10 днів у період з 16.09.1983 по 29.07.1994.

Відмовити в задоволенні інших вимог.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.