Справа № 600/4353/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 грудня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/4353/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини під час мого перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 02.02.2024 року по 08.02.2024 рік, з 08.02.2024 року по 16.02.2024 року, з 16.02.2024 року по 15.03.2024 року, з 16.03.2024 року по 13.04.2024 року, з 18.06.2024 року по 26.06.2024 року - яка призначена відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 року « Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини під час мого перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 02.02.2024 року по 08.02.2024 року, з 08.02.2024 року по 16.02.2024 року, з 16.02.2024 року по 15.03.2024 року, з 16.03.2024 року по 13.04.2024 року, з 18.06.2024 року по 26.06.2024 року, яка призначена відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нараховану додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини під час мого перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, а саме: з 02.02.2024 року по 08.02.2024 року, з 08.02.2024 року по 16.02.2024 року, з 16.02.2024 року по 15.03.2024 року, з 16.03.2024 року по 13.04.2024 року, з 18.06.2024 року по 26.06.2024 року, яка призначена відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.

Як вбачається зі змісту позову та відповіді на відзив, в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач під час проходження військової служби в особовому складі військової частини НОМЕР_1 31 січня 2024 року отримав вибухову травму, яка згідно з довідкою про обставини травми є такою, що пов`язана із захистом Батьківщини. Після отриманої травми позивач проходив тривале стаціонарне лікування, а у період з 16 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року перебував у відпустці для лікування після поранення. Проте позивачу не виплачено додатку винагороду, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, у розмірі до 100000,00 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та відпустці у зв`язку з отриманим пораненням. Позивач вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням. Натомість станом на день подання до суду цього позову відповідач протиправно не виплатив позивачу встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року додаткову винагороду.

Згідно зі змістом відзиву та заперечень відповідач, обґрунтовуючи відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, вказав, що ОСОБА_1 повинен був звернутись до свого безпосереднього начальника з рапортом про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, як це вимагається змістом Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині звернення військовослужбовця зі службових чи інших питань до свого безпосереднього начальника. Тобто, фактично, позивачем не використано досудовий порядок врегулювання спору, що у свою чергу свідчить про передчасність заявленого позову. Також відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено наявності правових підстав для виплати додаткової винагороди за період перебування у відпустці для лікування за період з 16 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року. Так, єдиним доказом наявності необхідності у позивача відпустки для лікування після поранення тривалістю 30 днів є лише довідка ВЛК Національного військово-медичного клінічного центру «Головного військово-клінічного госпіталю» №552х від 13 березня 2024 року. Проте доказів саме перебування у такій відпустці позивач не надав. Додатково вказано про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали, судом встановлено, що позивач проходив військову службу в особовому складі військової частини НОМЕР_1 . Вказане учасниками справи не заперечується.

31 січня 2024 року ОСОБА_1 отримав вибухову травму при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі роти снайперів військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 на території України в результаті обстрілу із мінометів противника, перебуваючи у засобах індивідуального захисту. Зазначене підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 04 березня 2024 року №693/4975.

В подальшому у зв`язку з отриманою травмою позивач проходив стаціонарне лікування, що підтверджується виписками з медичної карти стаціонарного хворого: з 01 лютого 2024 року по 08 лютого 2024 року, з 08 лютого 2024 року по 16 лютого 2024 року, з 16 лютого 2024 року по 15 березня 2024 року, з 18 червня 2024 року по 26 червня 2024 року.

При цьому, як вбачається зі змісту довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 13 березня 2024 року №552х, ВЛК після проведення медичного огляду позивача було встановлено необхідність у відпустці для лікування після поранення на 30 календарних днів.

У зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №797643 від 27 червня 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04 липня 2024 року №202 позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову слжубу» та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 починаючи з 04 липня 2024 року.

Разом з цим, як вбачається зі змісту позову і що не заперечувалось відповідачем, позивачу не нараховувалась і не виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці у зв`язку з отриманим пораненням, у тому числі й станом на день звернення позивача до суду з цим позовом, що, відповідно, і слугувало підставою його подання.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи наявна довідка військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 13 березня 2024 року №552х, в якій вказано, що позивач потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.

Як стверджує позивач, у період з 16 березня 2024 року по 13 квітня 2024 року він перебував у відпустці для лікування після поранення терміном 30 календарних днів на підставі вказаної вище довідки ВЛК.

Між тим, в матеріалах справи відсутній наказ командира військової частини НОМЕР_1 , на підставі якого позивачу була надана відпустка для лікування після отриманого поранення.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно частини третьої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини третьої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою суд постановляє ухвалу.

Частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Враховуючи наведені норми, з метою з`ясування дійсних обставин даної справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає за необхідне витребувати у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 відпустки для лікування у зв`язку з пораненням на підставі довідки Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 13 березня 2024 року №552х (у разі його наявності).

Відповідно до частини шостої та восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Керуючись статтями 72, 73, 75, 77, 80, 94, 241, 248, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Витребувати у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчену копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 відпустки для лікування у зв`язку з пораненням на підставі довідки Військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 13 березня 2024 року №552х (у разі його наявності).

2. Для подання до суду витребуваних доказів встановити військовій частині НОМЕР_1 строк до 17 грудня 2024 року (включно).

3.Роз`яснити військовій частині НОМЕР_1 , що неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин є підставою для застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк