Справа № 380/3742/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3742/24 пров. № А/857/26076/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року, головуючий суддя Гулик А.Г., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ГУ ДПС у Львівській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.10.2023 року №1-1321- UA0018989, №1-1321-UA0018989, №1-1321-UA0018989.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що починаючи з 2013 року є фізичною особою - підприємцем (ідентифікаційний код ЄДРПОУ ) та займається виробництвом бетонних виробів (КВЕД 23.69) та використовує такий об`єкт нерухомого майна у господарській діяльності. Упродовж 2020-2022 років підприємницьку діяльність не зупиняла, будівлю в оренду, лізинг, позичку не здавала. Відповідач протиправно не врахував такі обставини та безпідставно прийняв оскаржені рішення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились нею у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Позивач є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 348,7 м.кв.

Згідно з Актом прийому в експлуатацію від 29.11.2002 року, створеною Миколаївською РДА державною технічною комісією визнано, що згаданий об`єкт відповідає критеріям цеху по виробництву бетонних виробів та є об`єктом переробної промисловості. Вказаний акт затверджено розпорядженням голови Миколаївської РДА №377 від 16.09.2004 року. Відповідна будівля знаходиться на земельній ділянці площею 0,2761 га кадастровий номер :01:010:0005, цільове призначення для обслуговування нежитлової виробничої будівлі. Ця земельна ділянка також належить ОСОБА_1 на праві власності.

ОСОБА_1 починаючи з 2013 року зареєстрована підприємцем (ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), що займається виробництвом бетонних виробів (КВЕД 23.69).

29.01.2024 року ОСОБА_1 отримала податкові повідомлення-рішення щодо нарахованого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з фізичних осіб від 06.10.2023 року №1-1321-UA0018989, №1-1321-UA0018989, №1-1321- UA0018989, на підставі яких згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за податковий період 2020 рік (7548,34 грн), 2021 рік (10461 грн), 2022 рік (13599,3 грн) на загальну суму 31608,64 грн за об`єктом оподаткування - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 348,7 м2.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення №1-1321-UA0018989, №1-1321-UA0018989, №1-1321- UA0018989 від 06.10.2023 року протиправними, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не використовує належну їй на праві приватної власності будівлю за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.

Згідно зі ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1, пп. 266.2.1, пп. 266.3.1, пп. 266.3.2 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Тобто, у даній справі спірним є питання можливості застосування абзацу «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України щодо об`єкту нерухомого майна, що належить позивачу на праві власності.

Податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (п. 30.1 ст. 30 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт «ґ»).

Згідно з п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 - «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 - «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 - «Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 - «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 - «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 - «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 - «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 820/3556/17 (постанова від 17.02.2020 року), застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво».

Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Як слідує щ матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2013 року є фізичною особою - підприємцем (ідентифікаційний код ЄДРПОУ ) та займається виробництвом бетонних виробів (КВЕД 23.69 - Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу).

Також позивач є власником будівлі загальною площею 348,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач використовує об`єкт нерухомого, будівлю загальною площею 348,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , у своїй господарській діяльності.

Несплата податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності з виготовлення промислової продукції та ненадання доказів використання найманої праці для виготовлення промислової продукції не свідчить про невикористання позивачем вказаної будівлі у своїй господарській діяльності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що нежитлова будівля, яка належать позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, тому оскаржені податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №380/3742/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.10.2023 року №1-1321- UA0018989, №1-1321-UA0018989, №1-1321-UA0018989.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич