Справа № 200/6906/23
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 року Справа№200/6906/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 , що поданий адвокатом Посвалюк Вікторією Володимирівною, з вимогами, зокрема:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не здійснення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов, за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач вказав, що оскільки позивач на дату звільнення має менше 10 років календарної вислуги років (лише 4 роки 7 місяців 18 днів), тому відсутні підстави для нарахування одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 роки служби. Також відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.

Представник позивача надав відповідь на відзив у якій стосовно строку звернення до суду вказав, що письмового повідомлення про суми, нараховані або виплачені позивачу при його звільненні або будь-яких інших повідомлень відповідачем не надавалось до отримання представником позивача відзиву на позовну заяву, а отже після відкриття провадження у справі. Окрім того, грошовий атестат, який відповідач мав видати позивачу при його звільненні, виданий не був, а був долучений до матеріалів його особової справи, яка направлена до ІНФОРМАЦІЯ_1 10.07.2023 та отриманий позивачем на адвокатський запит 20.08.2023.

Стосовно заперечень відповідача з посиланням на абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" про недостатність календарної вислуги років, зазначив, що вказана норма Закону не передбачає будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №200/5304/23, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справ (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 29.11.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії у справі №200/5304/23 роз`єднано та виділено у самостійне провадження окремі позовні вимоги.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу за позовними вимогами щодо не нарахування і невиплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно під час проходження військової служби в період з 08.01.2019 по 18.06.2023, присвоєно унікальний номер 200/6904/23, справу передано на розгляд судді Дмитрієву В.С.

Ухвалою від 30.11.2023 прийнято до провадження адміністративну справу №200/6904/23.

Ухвалою суду від 30.11.2023 витребувано у відповідача докази у справі.

Ухвалою суду від 28.02.2024 вирішено зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №200/859/24.

Ухвалою суду від 14.11.2024 поновлено провадження у справі, витребувано у відповідача докази у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією ІD-паспорта № НОМЕР_2 від 07.08.2018 та довідкою про реєстрацію місця проживання. Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 25.09.2019.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.01.2019 № 8 вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з 08.01.2019: солдата ОСОБА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №200/859/24, що набрало чинності відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо зміни тексту наказу від 18.06.2023 № 169 в частині визначення ОСОБА_1 вислуги років в Збройних Силах України, а саме: "Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна - 04 роки 07 місяців 18 днів; пільгова - 3 роки 04 місяці 02 дні, загальна 07 років 11 місяців 20 днів" замість "Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна - 4 роки 07 місяців 18 днів, пільгова 05 років 11 місяців 22 дні, загальна 10 років 07 місяців 10 днів."

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати вислугу років на пільгових умовах за час безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях в період за період з 08.01.2019 по 05.06.2019, з 18.06.2019 по 11.08.2019, з 20.03.2020 по 23.11.2020, з 14.09.2021 по 28.12.2021, з 03.01.2022 по 13.07.2022, з 13.07.2022 по 18.06.2023, із розрахунку один місяць служби за три місяці та внести відповідні зміни в наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2023 № 169. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Так, рішенням у справі №200/859/24 встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2023 № 169 сержанта ОСОБА_1 , сержанта з матеріального забезпечення 3 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.06.2023 №136-РС у запас за п.п. г п.3 ч.5 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу вважати таким, що справи та посаду здав. З 18.06.2023 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно з вказаним наказом, копія якого додана позивачем до адміністративного позову та який містить печатку та підпис начальника штабу- заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , вислуга років ОСОБА_1 в Збройних Силах України становить: календарна - 04 роки 07 місяців 18 днів, пільгова 05 роки 11 місяці 22 дні, загальна 10 років 07 місяців 10 днів.

Разом з тим, також було надано до адміністративного позову копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2023 № 169 щодо сержанта ОСОБА_1 . Згідно з яким, вислуга років ОСОБА_1 в Збройних Силах України становить: календарна - 04 роки 07 місяців 18 днів, пільгова 03 роки 04 місяці 02 дні, загальна 07 років 11 місяців 20 днів.

Тобто, в матеріалах справи наявні дві копії одного документу (наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.06.2023 № 169), проте відомості щодо вислуги років позивача є різними.

При цьому, як зазначено вище, рішенням у справі №200/859/24 визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо зміни тексту наказу від 18.06.2023 № 169 в частині визначення ОСОБА_1 вислуги років в Збройних Силах України, а саме: "Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна - 04 роки 07 місяців 18 днів; пільгова - 3 роки 04 місяці 02 дні, загальна 07 років 11 місяців 20 днів" замість "Вислуга років в Збройних Силах України становить: календарна - 4 роки 07 місяців 18 днів, пільгова 05 років 11 місяців 22 дні, загальна 10 років 07 місяців 10 днів.".

Отже, вислуга років ОСОБА_1 в Збройних Силах України становить: календарна - 4 роки 07 місяців 18 днів, пільгова 05 років 11 місяців 22 дні, загальна 10 років 07 місяців 10 днів.

При звільненні зі служби одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не нараховувалася і не виплачувалася.

Стосовно строку звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, проаналізувавши наведені ним обставини та докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 6 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю (далі КЗпП України) (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до з 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Однак приписами частин 3, 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною 1 статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12.04.2012 №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

При цьому, суд ураховує, що відповідно до пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Наведене дає підстави для висновку, що до 19.07.2022 строк звернення з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), закінчилася тільки 30.06.2023, відтак встановлений статтею 233 КЗпП тримісячний строк звернення до суду дотримано.

Спірним питанням у справі, що розглядається, є право позивача на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону 2011-XII у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (далі -Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частинами першою та другою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ (в редакції чинній на дату звільнення позивача) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХІІ Порядку №260 особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацами першим-четвертим пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі - Постанова №393, в редакції чинній на дату виключення позивача зі списків особового складу) установлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац восьмий пункту 10 Постанови №393).

За змістом правових норм абзацу другого частини другої статті 15 Закону №2011-XII, абзацу четвертого пункту 10 Порядку №393 та пункту 3 розділу ХХХІІ Порядку №260 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

У розумінні вказаних правових норм військовослужбовець, що звільнений з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, крім військовослужбовців строкової військової служби, має право на виплату одноразової грошової допомоги за наявності вислуги 10 років і більше.

При цьому суд зазначає, що законодавець не передбачає, що таке право набувається за умови наявності певного виду вислуги (календарної, пільгової, тощо).

Більш того, законодавець не надає визначень ні календарної вислуги років, ні пільгової вислуги років. Правовими нормами Порядку №393 та Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2104/17, від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, яка відповідно до вимог статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).

Разом з тим, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Так, з урахуванням рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.06.2024 у справі №200/859/24, яке набрало законної сили 14.10.2024, загальна вислуга років позивача складає більше 10 років (а саме: календарна - 4 роки 07 місяців 18 днів, пільгова 05 років 11 місяців 22 дні, загальна 10 років 07 місяців 10 днів).

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби за наявності вислуги років 10 років 07 місяців 10 днів, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену саме абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII (в редакції станом на день звільнення позивача).

У цьому випадку, розмір такої допомоги визначається у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено судом вище та не заперечується сторонами, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій під час розгляду справи не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої частиною другою статті 15 Закону №2011-XII є протиправною.

Стосовно позовних вимог в частині розрахунку допомоги з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, індексацію грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Ураховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду від 30.04.2021 у справі № 620/561/20.

Отже, враховуючи зазначене вище, наявні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, індексацію грошового забезпечення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв