Справа № 552/7821/24
Суддя: Самсонова О. А.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7821/24
Провадження 2-а/552/79/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.12.2024 Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Міняйло Ярослав Володимирович,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15 жовтня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 прийнята постанова № 3964 за справою про адміністративне правопорушення, яким ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17000 грн.

Також постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 від 15 жовтня 2024 року винесено постанову № 3967 за справою про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 17000 грн.

Зазначав, що правопорушення ним не вчинялися, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП та за ч. 3 ст. 210 КУпАП він притягнутий безпідставно, розгляд справ про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням установленого порядку, оскаржувані постанови ґрунтуються на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а отже, не підтверджують наявність адміністративного правопорушення.

Тому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову № 3967 від 15 жовтня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17000,00 грн. Визнати протиправною та скасувати постанову № 3964 від 15 жовтня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 17000,00 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 13.11.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено судове засідання з розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачами відзив на позовну заяву не подавався.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, уповноваживши адвоката Міняйло Я.В. представляти його інтереси в суді.

Представник позивача адвокат Міняйло Я.В. в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідачі, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Враховуючи, що їх неявка не перешкоджає розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 15 жовтня 2024 року за № 3964 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови 10.10.2024 о 14 год. 05 хв. в ході перевірки документів ОСОБА_1 встановлено, що 09.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 отримав повістку, відповідно до якої йому належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 10.09.2024 о 09-00 год. для звірки облікових даних та з питань проходження ВЛК. Станом на 15.10.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 не з`явився, пр. опричини неприбуття не повідомив, чим порушив правила перебування військовозобов`язаних на військовому обліку відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову сліджу», ч. 1 ст. 22 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 20-21).

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210 КУпАП, суд виходить з такого.

За частиною 2 ст. 210 ЦПК України адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Згідно ч. 1 ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Проте, ні оскаржувана постанова, ні долучені до матеріалів справи докази не підтверджують факту притягнення позивача протягом року до адміністративної відповідальності, а відповідно і факт наявності повторного вчинення порушення позивачем протягом року.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 року відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 3 ст. 4 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

На разі в Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України).

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: 1) перебувати на військовому обліку: 2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Як вбачається з оскаржуваної постанови №3964 від 15 жовтня 22024 року, а також з даних протоколу №3964 про адміністративне правопорушення від 10 жовтня 2024 року, 09.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 отримав повістку, відповідно до якої йому належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 10.09.2024 року о 09-00 год. для звірки облікових даних та з питань проходження ВЛК.

Позивач факт отримання повістки заперечує.

Відповідачі будь-яких доказів, які б підтверджували факт вручення або факт направлення позивачу повістки засобами зв`язку, до матеріалів справи не надали, твердження позивача про не отримання повістки не спростували.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Але відповідачами не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, доказів того, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувся з додержанням встановленого законом порядку, в тому числі з додержанням прав позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови №3964 від 15 жовтня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП.

Також судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 від 15 жовтня 2024 року за № 3967 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови 10.10.2024 о 14 год. 05 хв. ОСОБА_1 в результаті спілкування з представниками ІНФОРМАЦІЯ_6 отримав направлення на проходження ВЛК та повідомив, що відмовляється від його проходження. Станом на 10.10.2024 року ОСОБА_1 військово-лікарську комісію не пройшов та відмовляється її проходити.

Позивач факт вчинення адміністративного правопорушення заперечує.

В той же час відповідачі, всупереч вимогам ст. 77 КАС України доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, до матеріалів справи не надав.

За частиною 3 ст. 210 ЦПК України адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), в особливий період.

Проте, з оскаржуваної постанови вбачається, що позивач відмовився проходити військово-лікарську комісію, що суперечить вимогам абз. 4 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частина 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» дійсно передбачає, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України.

В свою чергу відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена ст. 210-1 КУпАП, а не ст. 210 КУпАП, за якою притягнуто до відповідальності позивача.

Тому за умови наявності доказів відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії позивач міг бути притягнутий до відповідальності за ст. 210-1 КУпАП, а не за ст. 210 КУпАП.

На підставі викладеного суд погоджується з доводами позивача, викладеними в позовній заяві, про безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП України.

Таким чином судом встановлено наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови №3967 від 15 жовтня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Як передбачено ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Всупереч приписам вказаної норми відповідач, вважаючи, що ОСОБА_1 вчинив два правопорушення, розглянув дві окремі справи про адміністративне правопорушення, і відповідно, виніс дві постанови про притягнення позивача до відповідальності, наклавши два адміністративних стягнення у виді штрафу по 17000 грн. кожен.

Суд погоджується з доводами позивача, наведеними у позовній заяві, та з доводами представника позивача, наданими в судовому засіданні, що подвійним притягненням позивача до адміністративної відповідальності та фактично накладенням подвійного адміністративного стягнення, в той час як відповідач мав би накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, було порушено права позивача.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачами не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, доказів того, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувся з додержанням встановленого законом порядку, в тому числі з додержанням прав позивача.

Статтею 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних постанов та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Судом також встановлено, що позивачем позов пред`явлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки він не є юридичною особою, він не є належним відповідачем у справі.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином належним відповідачем у справі, до якого судом задоволено позовні вимоги, є ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_5 необхідно відмовити.

На підставі викладеного позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 №3964 від 15 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, провадження в адміністративній справі закрити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 №3967 від 15 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження в адміністративній справі закрити.

В задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений 11.12.2024 року.

Головуючий О.А.Самсонова