Справа № 520/6168/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

10 грудня 2024 р.Справа № 520/6168/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

08.03.2024 позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області :

№ 0-2034-UА0028556 від 07.08.2023, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 4 734.00 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 13 663.64 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 972.00 грн;

№ 0-2034 від 12.01.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 46 644.00 грн;

№ 0-2034 від 16.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 30 189.02 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 41 838.00 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 701.37 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 31 660.50 грн.

Посилається на те, що нежитлові будівлі та нежитлові приміщення щодо яких складені податкові повідомлення-рішення відносяться до виробничих будинків, що випливає з технічних паспортів. Враховуючи наведене, ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості повинна бути застосована контролюючим органом 0.25 % до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування, як за промислові будівлі та склади.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що доводами позивача, покладені в обґрунтування позовних вимог є безпідставними та помилковими.

Посилається на те, що за об`єкти, які розташовані у м. Харкові нарахований відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» зі змінами та доповненнями, застосована ставка податку 1 відсоток від мінімальної заробітної плати.

Податок, за об`єкт, який розташований у Харківській області Шевченківський р н, с. Зорянське, вул. Заводська, 2 нарахований відповідно рішення Зорянської сільської ради від 21.06.2018 № 3080-VІІ застосована ставка податку 0.5 відсотків від мінімальної заробітної плати.

Посилається на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 08.02.2023 відсутня інформація про технічні характеристики нежитлової нерухомості, а саме не визначено підтип нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, тобто платником не проведено процедуру внесення змін до реєстраційних даних відповідно до Закону № 1952 та Порядку № 1127.

Вказує, що платник податків не надав жодної інформації стосовно, того, що вказані об`єкти використовуються у його діяльності та не декларував за 2020 та 2021 будь-який дохід, пов`язаний з використанням вищезазначеної будівлі, а це свідчить про те, що вказаний об`єкт не використовувався як об`єкт промисловості у діяльності ОСОБА_1 тому підлягає оподаткуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 .

Судове рішення вмотивовано тим, що позивач не був позбавлений можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для вірного розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку. Однак, відсутні докази, що позивачем вчинялися дії щодо звірки даних для обчислення податку відповідно до податкового законодавства.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель відсутні. У графі «Тип майна» зазначено нежитлові приміщення, без конкретизації приналежності.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, по суті аналогічні викладеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ГУ ДПС у Харківській області, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по суті аналогічні наведеним у відзиві на позов.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

10.12.2024 до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я.

Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Позивачем жодних доказів (медична довідка, тощо) в обґрунтування заявленого клопотання до суду не надано.

Колегія суддів зауважує, що явка позивача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, сторони не позбавлені були права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів, які не були раніше подані до суду, якщо б вважала це за необхідне.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 04.08.2023, громадянину ОСОБА_1 належать право власності наступні об`єкти нерухомого майна:

нежитлове приміщення 1-го поверху № 1-:3, 5-:32 в літ. П-1, загальна площа : 721.1 кв.м, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5;

нежитлове приміщення 1-го поверху № 4 в літ. П-1, загальна площа : 56.3 кв.м, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5;

нежитлове приміщення 1-го поверху № 2 в літ. А-1, загальна площа : 28.2 кв.м, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5;

нежитлове приміщення 1-го поверху № 1, 3-:20 в літ. А-1, загальна площа : 669.1 кв.м, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5;

нежитлове приміщення 1-го поверху № 1 в літ. Ж-1, загальна площа : 16.2 кв.м, м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5;

нежитлове приміщення 1-го поверху № 24-:-42, 44, 47, 48 в літ. П-1, загальна площа : 411.7 кв.м, м. Харків, вул. Залютинська, буд. 8;

нежитлове приміщення 1-го поверху № 24-:-42, 44, 47, 48 в літ. П-1, загальна площа : 315.6 кв.м, м. Харків, вул. Залютинська, буд. 8;

комплекс, загальна площа 4221.4, Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Зорянське, вул. Заводська, буд. 2.

Згідно даних технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, рибний цех літ. «П-1» (інвентаризаційна справа № 0098-20), загальна площа : 777.4 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5 (а.с. 8-10).

Згідно даних технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, нежитлова будівля літ. «А-1» (інвентаризаційна справа № 0098-20), загальна площа : 697.3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).

Згідно даних технічного паспорту на групу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1 (інвентаризаційна справа № 0098-20), загальна площа : 16.2 кв.м, за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5 (а.с. 17 зворотній бік - 19).

Згідно даних технічного паспорту на групу нежитлових приміщень 1-го поверху № 24-:42, 44, 47, 48 в літ. «П-1», заг.пл. 411.7 кв.м. (інвентаризаційна справа № 0277-21) за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, буд. 8 (а.с. 11-13).

Згідно даних технічного паспорту на виробничий будинок (свинарник), заг.пл. 4221.4 кв.м. (інвентаризаційна справа № 17635224) за адресою: Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Зорянське, вул. Заводська, буд. 2 (39-87).

ГУ ДПС у Харківській області сформовані податкові повідомлення-рішення :

№ 0-2034-UА0028556 від 07.08.2023, яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 4 734.00 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 13 663.64 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 972.00 грн;

№ 0-2034 від 12.01.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 46 644.00 грн;

№ 0-2034 від 16.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 30 189.02 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 41 838.00 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2020 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 701.37 грн;

№ 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 31 660.50 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034-UА0028556 від 07.08.2023: за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, буд. 8, загальною площею 315.60 м2, дата державної реєстрації припинення права власності : 26.04.2021, сума податку складає: 4 734.00 грн, де 315.60 - площа нежитлового приміщення, 60.00 - ставка податку у 2021 (1% *6 000.00 грн).

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 13.04.2023: за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Залютинська, буд. 8, загальною площею 315.60 м2, дата державної реєстрації припинення права власності : 06.05.2021, сума податку за 2020 складає: 13 663.64 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 13.04.2023: за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16.20 м2, сума податку за 2021 складає: 972.00 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 12.01.2023: за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5, загальною площею 777.40 м2, сума податку за 2021 складає: 46 644.00 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 16.04.2023: за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 697.30 м2, сума податку за 2020 складає: 30 189.02 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 13.04.2023: за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16.20 м2, сума податку за 2020 складає: 701.37 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 13.04.2023: за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 697.30 м2, сума податку за 2021 складає: 41838.00 грн.

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2034 від 13.04.2023: за комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4221.40 м2, дата державної реєстрації припинення права власності : 14.04.2021 сума податку за 2021 складає: 31 660.50 грн.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо податкових повідомлень рішень : № 0-2034-UА0028556 від 07.08.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 12.01.2023, № 0-2034 від 16.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості .

Як встановлено положеннями пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п. 266.5.1 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 ПК України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що визначення ставки податку, яку слід застосовувати до нерухомого майна, як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в порядку ст. 266 ПК України контролюючим органом має здійснюватися на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з обов`язковим урахуванням місця розташування (зональності) та типу чи категорії такого об`єкту нерухомості.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України питання встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених ПК України.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному ПК України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Так, відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (зі змінами та доповненнями), встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Відповідно до п. 5 Додатку 1 до цього рішення ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:

1) будівлі готельні - 1 %;

2) будівлі офісні - 1 %;

3) будівлі торговельні - 1 %;

4) гаражі 0.1 %;

5) будівлі промислові та склади 0.2 %;

6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 %;

7) господарські (присадибні) будівлі - 0 %;

8) інші будівлі 0.1 %.

Відповідач класифікував об`єкт нерухомого майна, що належить позивачу та щодо якого проведено нарахування податку, як будівлі : торговельні.

Колегія суддів зазначає, що Інструментом ідентифікації об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна є Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної виконавчої влади та всіма суб`єктами господарювання (юридичними фізичними особами) в Україні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Так, в Розділі І Вступ ДК 018-2000 вказано, що будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинно бути визначене таким чином:

обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;

потім будівля класифікується за методом "зверху - вниз". Будівлю спочатку відносять з» розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі;

Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу.

Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі у межах групи.

З аналізу наведеного слідує, що до торговельних будівель відносяться виключно ті споруди, які використовуються суб`єктом господарювання в процесі діяльності, пов`язаної з торгівлею або громадським харчуванням.

Отже, враховуючи наведені положення ДК 018-2000, досліджені судом апеляційної інстанції правовстановлюючі документи та технічну документацію, яка міститься в матеріалах справи, вказані нежитлові будівлі, які знаходяться за адресами : м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 5, м. Харків, вул. Залютинська, буд. 8, які належать ОСОБА_1 , слід класифікувати як будівлі промисловового призначення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16 та в ухвалі Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 520/2983/22.

Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначені вище нежитлові приміщення, не визначені як готельні, офісні, торгівельні будівлі.

При цьому слід зауважити, що відповідачем ані до суду першої ані апеляційної інстанції не надано жодного доказу та не наведено обставин, які б спростовували приналежність вказаних об`єктів нерухомості (нежитлових будівель, які знаходяться за адресами : АДРЕСА_3 ) до будь-якого іншого типу, відмінного від наведеного судом.

Відповідачем не надано жодного доказу віднесення належних ОСОБА_1 нежитлових приміщень до будь-якої з вказаних вище категорій будівель (готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів) та ніяким чином не обґрунтовано застосування ним саме такої ставки податку у розмірі 1% до вказаної будівлі.

Доводи апелянта про невідображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення нежитлових будівель, які знаходяться за адресами : АДРЕСА_3 , чим останній з поміж іншого обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваних рішень, не спростовують обов`язку відповідача за відсутності такої інформації, вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, та не наділяють контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.10.2020 у справі № 822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі № 826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі № 823/1147/16, від 21.11.2024 у справі № 480/5208/23 саме відповідач у межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, встановивши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутність відомостей щодо цільового призначення об`єкта нежитлової нерухомості, за витребуванням додаткових документів до позивача не звертався.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо віднесення спірних приміщень до «будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування» з огляду на те, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Виробничо комерційне підприємство «K.I.T. LTD», оскільки спірні нежитлові приміщення належить ОСОБА_1 саме як фізичній особі, відповідно види діяльності позивача як підприємця не можуть впливати на кваліфікацію нежитлової власності позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно та не засвідчують факт здійснення позивачем торгівельної діяльності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, чи враховано останнім, крім даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші відомості, зокрема документи про право власності.

Так, положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

В силу ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач правомірності оскаржуваних податкових повідомлень рішень : № 0-2034-UА0028556 від 07.08.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 12.01.2023, № 0-2034 від 16.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023 належним чином не довів.

Щодо податкового повідомлення рішення № 0-2034 від 13.04.2023 яким позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за комплекс (свинарник), загальна площа 4221.4, Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Зорянське, вул. Заводська, буд. 2, в сумі 31 660.50 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпунк «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі які використовуються для сільського господарства.

Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівлі (корівник) в сільськогосподарській діяльності позивача.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Верховний Суд в постанові від 21.05.2024 у справі № 600/5153/23-а, аналізуючи положення підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 № 2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Проте, позивач не надав до суду доказів використання майна (приміщенням свинарника), яке належить йому на праві приватної власності для сільськогосподарського товаровиробництва, як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт безпосереднього використання позивачем об`єкту нерухомості (свинарник) у сільськогосподарській діяльності.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вказане нерухоме майно не використовувалось безпосередньо позивачем в процесі виробництва, відповідно відсутні підстави для застосування підпункту «ж» підпункту266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Проте, колегія суддів зазначає, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Колегія суддів зазначає, що ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.

Як вже було зазначено вище, згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України питання встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених ПК України.

Підпунктом 12.3.2 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

В відзиві на позовну заяву та на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що податок за об`єкт, який розташований у Харківській обл., Шевченківський р-н, с. Зорянське, вул. Заводська, буд. 2, нарахований відповідно до рішення Зорянської сільської ради від 21.06.2018 № 3080-VII.

В додаткових поясненнях по справі податковий орган зазначив, що відповідно до рішення Шевченківської територіальної громади від 26.06.2019 (с. Зорянське входить до Шевченківської територіальної громади) ставки податку на території громади встановлені 0.5 % для всіх типів житлових та нежитлових будинків/приміщень.

Також відповідачем зазначено, що при формування податкового повідомлення рішення № 0-2034 від 13.04.2023, контролюючим органом використовувались дані, які зазначені на офіційному сайті ДПС України (tax.gov.ua) в розділі «Ставки місцевих податків і зборів».

Проте рішення Зорянської сільської ради від 21.06.2018 № 3080-VII, Шевченківської територіальної громади від 26.06.2019 до суду відповідачем не додано.

Надана відповідачем зведена інформація про ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що встановлені для фізичних осіб за даними ГУ ДФС у Харківській області стосуються ставки податку на 2019 рік, тоді як податковим повідомленням рішенням № 0-2034 від 13.04.2023 позивачу визначена сума податкового зобов`язання за 2021 рік.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з наявного в матеріалах справи технічного паспорту № 5/294 на виробничий будинок приміщення, яке належить ОСОБА_1 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є : «Свинарником».

Як вбачається з наданої відповідачем зведеної інформації про ставки податку на нерухоме майно на 2019 в ній наведена наступна кваліфікація об`єктів нежитлової нерухомості : будівлі готельні, будівлі офісні, будівлі торгівельні, гаражі, будівлі промисловості та склади, будівлі для публічних виступів, господарські (присадибні) будівлі, інші будівлі, тобто дана зведена інформація не містить інформації про ставки податку для об`єктів нерухомості «Будівлі сільськогосподарського призначення».

Відповідачем не надано жодного доказу віднесення належного позивачу нежитлового приміщення (свинарник) до будь-якої з вказаних вище категорій будівель та відповідно не обґрунтовано застосування ним саме такої ставки податку у розмірі 0.50 % до вказаної будівлі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно висновків Верховного Суду від 20.10.2020 викладених у справі № 822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі № 826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі № 823/1147/16, від 21.11.2024 у справі № 480/5208/23 саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що здійснюючи донарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік за об`єкт нерухомості комплекс (свинарник) контролюючий орган не довів наступне: чим він керувався при визначенні позивачу розміру податкового зобов`язання, який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, що вказує на не дотримання відповідачем як суб`єктом владних повноважень п. 1, 2, 3, 5, 6, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини другої статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області № 0-2034 від 13.04.2023 також підлягає скасуванню.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини третьої ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. 6 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно платіжних інструкцій № 0.0..1 від 06.03.2024, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 30), сплатив судовий збір на суму 1 211.20 грн, також позивач при зверненні до суду з апеляційною скаргою згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 03.07.2024 (а.с. 148), сплатив судовий збір у розмірі 2 556.18 грн.

З урахуванням того, що позов підлягає задоволено, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 3 767.38 грн.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області : № 0-2034-UА0028556 від 07.08.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 12.01.2023, № 0-2034 від 16.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023, № 0-2034 від 13.04.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 767 (три тисячі сімсот шістдесят сім) гривень 38 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 12.12.2024 року