Справа № 600/1755/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/1755/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду позові ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку №2262-ХІ1, що складає на момент призначення пенсії 27 років 00 місяців11 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, на підставі пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку № 2262-ХІ1, що складає на момент призначення пенсії 27 років 00 місяців 11 днів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся з заявою та пакетом документів в Головне управління ПФУ в Чернівецькій області для призначення пенсії за вислугою років. Натомість Розпорядженням ГУПФУ в Чернівецькій області від 29.11.2023 року йому відмовлено у призначенні пенсії.

Позивач вважає, що дана відмова є протиправною, порушує його право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки суперечить чинному законодавству. Зазначив, що його календарна вислуга років відповідно до наказу про звільнення та рішення суду, які надані до пенсійного органу, становить в загальному 27 років 00 місяців 11 днів, враховуючи календарну вислугу, що дає право на призначення пенсії у пільговому обчисленні - 05 років 03 місяці 13 днів, відтак він має право на призначення пенсії за вислугу років, у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказував на те, що відповідно до пункту "а" ст.12 Закону №2262-ХII право на пенсію за вислугу років у разі звільнення зі служби в період з 01.10.2015 по 30.09.2016 мають особи, які на день звільнення зі служби мають вислугу 22 календарні роки та 6 місяців і більше. Оскільки на дату звільнення зі служби, 06.11.2015, календарна вислуга років позивача, яка складає 21 рік 08 місяців 28 днів, менша за необхідну для набуття права на пенсію за вислугу років відповідно до вищевказаних умов, відповідач вважає, що ним правомірно відмовлено позивачу у призначення пенсії за вислугу років.

Даний спір відноситься до категорії справ, передбачених частиною 1 ст.263 КАС України, відповідно в силу ч.3 ст.263 КАС України, заявами по суті є позов і відзив.

Попри зазначене, представником позивача подано відповідь на відзив, у якій наведено аргументи, аналогічні доводам позову.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ та відповідно до наказу №320/с від 06.11.2015, був звільнений з органів внутрішніх справ України у зв`язку із скороченням штатів, про що зазначено у грошовому атестаті №47, виданому останньому при звільненні (а.с.17-18).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2022 року у справі №600/5706/21-а, зокрема, визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні, яка становить 05 років 03 місяці 13 днів; зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у нього вислуги в пільговому обчисленні, яка становить 05 років 03 місяці 13 днів (а.с.23-24).

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2022 року у справі №600/5706/21-а набрало законної сили 11.11.2022 року (на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022 року).

На виконання рішення суду, наказами по особовому складу від 21.10.2022 №6 та №8о/с ліквідаційною комісією УМВС в Чернівецькій області, ОСОБА_1 , звільненому 06.11.2015 з органів внутрішніх справ, зараховано до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, яка становить 05 років 03 місяців 13 днів, що в загальному складає: 27 років 00 місяців 11 днів (а.с.11-12).

Виконуючи рішення суду від 19.04.2022 року у справі №600/5706/21-а, ДУ "ТМО МВС України по Чернівецькій області" та Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України підготовлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відповідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п."а" ст.12 Закону №2262-ХII (а.с.14-16).

У Поданні про призначення пенсії за вислугу років від 13.11.2023 року №1457 зазначено, що дата звільнення зі служби (виключення зі списків військової частини) - 06 листопада 2015 року. Вислуга років станом на 06 листопада 2015 р. для призначення пенсії, складає 27 років 00 місяців 11 днів, в тому числі календарна вислуга років - 21 рік 08 місяців 28 днів та календарна вислуга років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у ОСОБА_1 вислуги в пільговому обчисленні, яка становить 05 років 03 місяці 13 днів, що в загальному складає 27 років 00 місяців 11 днів (відповідно до наказу УМВС України в Чернівецькій області від 21.11.2022 №8о/с та рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2022 року у справі №600/5706/21-а).

З матеріалів справи видно, що 19.09.2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугу років на підставі вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с.16-17).

Розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 29.11.2023 позивачу відмовлено у призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262, з огляду на те, що згідно з поданням про призначення пенсії від 13.11.2023 №1457 календарна вислуга років ОСОБА_1 складає 21 рік 08 місяців 28 днів (а.с.14 на звороті).

Вважаючи відмову в призначенні пенсії за вислугу років протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п."б" ст.1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Стаття 2 Закону №2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що пенсія за вислугу років згідно Закону №2262-XII призначається особам лише у тому разі, якщо вони звільнені зі служби.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у справі №600/2632/22-а.

У відповідності до пункту "а" статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 за №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок №393).

Положенням абзацу першого пункту 3 Порядку №393, в редакції до 16.02.2022, передбачалося зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах для призначення пенсії за вислугу років за Законом №2262-ХІІ.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 відступив від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 у справі №281/459/17, від 27.03.2020 у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ, та сформував такі правові висновки:

- в цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів);

- для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що оскільки на час звільнення зі служби (06.11.2015), позивач мав загальну календарну вислугу, разом із календарною вислугою в пільговому обчисленні (05 років 03 місяці 13 днів), в розмірі 27 років 00 місяців 11 днів (при 22 років і 6 місяців необхідних), тому він набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-XII.

Вказана обставина також встановлена рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2022 у справі №600/5706/21-а за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, відповідач, як зазначено у розпорядженні від 29.11.2023, виходив з того, що згідно подання про призначення пенсії, календарна вислуга років на день звільнення складає 21 рік 08 місяців 28 днів. При цьому, пільгову вислугу, що відображена у такому поданні, при визначенні права ОСОБА_1 на пенсію пенсійним органом не враховано.

З приводу цієї обставини, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992р. №393» (далі - Постанова №119) змінено правове регулювання щодо врахування пільгової вислуги років при призначенні пенсії відповідно до Закону №2262-XII.

Отже, пунктом 3 Порядку №393 в редакції Постанови №119 передбачено зарахування календарної вислуги років на пільгових умовах тільки для визначення розміру пенсії.

Судом встановлено, що згідно подання про призначення пенсії від 13.11.2023 року №1457, направленого Департаментом пенсійних питань та соціального захисту МВС України, для розгляду пенсійним органом, вислуга років ОСОБА_1 станом на 06 листопада 2015 р. для призначення пенсії, складає 27 років 00 місяців 11 днів, в тому числі календарна вислуга років - 21 рік 08 місяців 28 днів та календарна вислуга років, яка дає право на призначення пенсії, наявної у ОСОБА_1 вислуги в пільговому обчисленні, яка становить 05 років 03 місяці 13 днів, що в загальному складає 27 років 00 місяців 11 днів.

У даному ж спірному випадку, суд зважає на те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Верховний Суд у постанові від 24.11.2021 у справі №360/3128/19 зазначив, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років за пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІ є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби.

Зміни, внесені в Порядок №393 постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022 (зарахування календарної вислуги років в пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії, а не для її призначення), набрали чинності 19.02.2022, тоді як позивач звільнений з військової служби наказом від 06.11.2015 №320/с.

Таким чином, оскільки на день звільнення (06.11.2015) Порядок №393 діяв у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16.02.2022, тому для призначення пенсії за вислугу років, позивач має право на обчислення календарної вислуги років на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що зазначені обставини вже встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді питання щодо призначення пенсії позивачу безпідставно не враховано загальну календарну вислугу ОСОБА_1 , разом із календарною вислугою у пільговому обчисленні, яка на дату звільнення є достатньою для призначення пенсії на підставі п."а" ст.12 Закону №2262.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби згідно з наказом вважається 06.11.2015 року.

Для реалізації позивачем права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ у останнього на день звільнення зі служби повинна бути вислуга 22 календарних роки та 6 місяців.

Таким чином, враховуючи, що станом на дату звільнення зі служби - 06 листопада 2015 року - календарна вислуга років позивача, разом з такою вислугою у пільговому обчисленні, становила понад 22 роки і 6 місяців, суд приходить до висновку, що він набув право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ з наступного дня після звільнення - 07.11.2015.

Зважаючи на наведені вище обставини справи та норми закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо того, з якої дати слід призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Розділом VI Закону №2262-XII врегульовані питання призначення пенсій. Так, ч.1 ст.48 Закону № 2262-XII закріплено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно з п."б" ч.1 ст.50 Закону №2262-XII пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків.

Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (ч.3 ст.50 Закону №2262-XII).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано Порядком №3-1.

Так, пунктом 1 Порядку №3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

З матеріалів справи видно, що 19.09.2023 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про призначення пенсії за вислугу років на підставі вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно, датою звернення позивача про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є 19.09.2023р. Поряд із цим, днем виникнення права на призначення пенсії є наступний день після звільнення зі служби (07.11.2015). Отже, дата, з якої необхідно призначити пенсію позивачу є 19.09.2022 (не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією).

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст.245 КАС України, керуючись також ст.9 КАС України, зважаючи на встановлену судовим розглядом протиправність оскаржуваної відмови, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправним і скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яким відмовлено у призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , та зобов`язання відповідача призначити останньому пенсію за вислугу років відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 19.09.2022, виходячи з вислуги років 27 років 00 місяців 11 днів.

Враховуючи висновки суду, наведені вище, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи встановлено, що позивач при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1211,20грн, відповідно такий підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань пенсійного органу.

Поряд із цим, судом встановлено, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача надав суду:

- копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Шаларом І.В.;

- попередній (орієнтований) розрахунок робіт (наданих послуг) та витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги;

- квитанцію №134/1/24 про отримання гонорару у сумі 5000грн за професійну правничу допомогу, що засвідчує оплату.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин 3, 4 цієї статті розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Адвокатом надано суду договір про надання правничої допомоги, попередній (орієнтований) розрахунок робіт (наданих послуг) та витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги та документ, який підтверджує оплату наданих згідно договору та розрахунку, послуг правової допомоги позивачу.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги фактично сплачено 5000 грн.

Приписами частини 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку робіт (наданих послуг) та витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги згідно договору №134 від 23.11.2020 року, вартість наданих адвокатом послуг становить 5000 грн. У згаданому розрахунку наведено детальний опис наданих послуг, а саме: юридична консультація та узгодження правової позиції - 1 год. - 500грн; підготовка та подання запитів, отримання та опрацювання відповідей - 2 год. - 1000грн; підготовка та подання адміністративного позову - 2 год. - 1750грн; участь у судових засіданнях - 1 год. - 1000грн, інше (пересування адвоката на власному транспорті, послуги помічника адвоката) - 1 год. - 750грн; всього - 5000грн.

На підтвердження оплати зазначеної суми надано довідку про отримання оплати за професійну правничу допомогу.

Водночас, суд зазначає, що надання такої послуги, як участь у судових засіданнях, а також пересування адвоката на власному транспорті є необґрунтованими, оскільки розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що не передбачає участі сторін (чи їх представників) у судових засіданнях.

У даній справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, на підставі ч.9 ст.139 КАС України, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Так, вирішуючи зазначене питання, суд виходить із того, що:

- дана справа відноситься до справ незначної складності;

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- позов носить немайновий характер;

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі на 2500грн., оскільки заявлені витрати на професійну правничу допомогу не є обґрунтованими.

Відповідно до позиції Верховного Суду, зокрема викладеної у постанові від 14.07.2021 року у справі №808/1849/18, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 29.11.2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити з 19.09.2022 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл.Центральна, 3, м. Чернівці, 58002; ).

Суддя В.О. Кушнір