Справа № 281/583/24
Суддя: Свинченко Г. Д.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
Справа № 281/583/24
Провадження по справі 2-а/281/9/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року селище Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі

головуючої судді Свинченко Г.Д.

за участі:

секретаря судового засідання Михальченко І.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Лугини в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2024 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому, посилаючись на протиправність дій інспектора поліції, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 469746 від 21.02.2023 року, постановлену відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що 21.02.2023 року інспектором СРПП Звягельського РВП Цуренко А.Р. було постановлено відносно позивача постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 469746 від 21.02.2023 року, якою застосовано до нього штраф в розмірі 3400,00 грн. за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП. З вказаною постановою ОСОБА_1 не згодний, вважає її неправомірною, протизаконною, винесеною з перевищенням працівником поліції меж владних повноважень та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Численні порушення, зазначені в постанові, не відповідають дійсним обставинам справи, всіх вказаних в порушенні справ позивач не вчиняв. ОСОБА_1 зазначає, що він був пристебнутий паском безпеки, не допускав порушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП. Він визнає, що скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, але притягнення позивача до відповідальності за скоєне правопорушення проводилося з порушенням порядку, встановленого законодавством, що є підставою для скасування постанови і в цій частині також.

21.02.2023 року о 15.00 год. позивача дійсно безпідставно зупинив інспектор СРПП Звягельського РВП ГУ НП в Житомирській області Цуренко А.Р., але причину зупинки і вчинене порушення йому не повідомили. При спілкуванні з працівником поліції, ОСОБА_1 повідомили, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння, однак алкотестер "Драгер" показав, що алкогольне сп`яніння відсутнє, на повідомлення про те, що він не вживав алкогольні напої не реагували. ОСОБА_1 стверджує, що постанову про притягнення його до відповідальності за керування транспортом без застосування ременя безпеки та зупинку без увімкнення аварійно-світловою сигналізації складено безпідставно, що може підтвердити пасажир, який був з ним у транспортному засобі. Перед складанням постанови позивачу не дали можливості скористатись правовою допомогою адвоката, не врахували його усних заперечень, прав, визначених ст. 268 КУпАП не зачитували і роз`яснювали, зі змістом постанови його не ознайомлювали.

ОСОБА_1 дійсно керував легковим транспортним засобом без категорії "В", тому визнав вину в правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 126 КУпАП, але він пояснював поліцейським, що це викликане крайньою необхідністю, оскільки йому, як військовослужбовцю, необхідно було терміново доставити речі на бойові позиції. Однак пояснення не були взяті до уваги. Позивач мав категорію "С" і керувати легковими транспортними засобами вмів, безпеки ні для кого не створював. Штраф в розмірі 3400,00 грн. ОСОБА_1 сплатив за керування транспортним засобом без категорії "В", про те, що йому було інкриміновано ще два правопорушення позивачу не було відомо. Про постанову, її зміст, порушення, зазначені в ній, ОСОБА_1 дізнався, коли звернувся 30.09.2024 року до Коростенського регіонального сервісного центру для заміни тимчасових прав на постійні, де йому повідомили, що він вчинив три порушення ПДР.

З вказаним позивач не згоден, вважає, що постанову складено з порушенням норм чинного законодавства та з грубим порушенням його особистих прав, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови в цілому. В постанові не вказано які саме пункти Правил дорожнього руху були порушені, позивача позбавили можливості надати усні, письмові пояснення, заперечення, не роз`яснили права перед винесенням постанови, позбавили можливості ними скористатись, заявляти клопотання, скористатись правовою допомогою захисника. Інспектор при винесенні постанови не керувався жодними допустимими доказами, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення.

09.10.2024 року від ГУНП в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заперечення мотивує тим, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, оскільки Звягельське РВП ГУНП України в Житомирській області не має статусу юридичної особи, тому не може виступати відповідачем по даній адміністративній справі. Зі змісту постанови вбачається, що 21.02.2023 року о 15.00 год. по вул. Центральна у с. Наталівка, Звягельського району, Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Mercedes-Benz C 200", номерний знак НОМЕР_1 , без пристебнутого ременю безпеки, без посвідчення водія відповідної категорії та не увімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки на вимогу працівників поліції, чим порушив п.п. 2.1.а, 2.3.в та 9.9.б Правил дорожнього руху України. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП за що на нього накладено штраф у розмірі 3400,00 грн.

Причиною зупинки ОСОБА_1 стало порушення вимог Правил дорожнього руху України. Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 469746 від 21.02.2023 року винесена у зв`язку з порушенням позивачем Правил дорожнього руху, що підтверджується матеріалами справи.

Дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення ДТП та їх наслідків, доказів неправомірного притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду надано не було. Доказом встановлення вини позивача є постанова по справі про адміністративне правопорушення та відео-докази.

Строк зберігання відеозаписів від моменту фіксації правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі з портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах - становить 90 діб.

Враховуючи зазначене, а також те, що подія мала місце 21.02.2023 року, ГУНП в Житомирській області фактично позбавлене права виконати свій обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України. За правовою характеристикою, правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП вважається закінченим з моменту допущеного проступку. Не мають значення наступні дії та виправдання порушника. Поліцейський чітко сформулював кваліфікуючу ознаку проступку. Враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка вчинила адміністративний проступок, особа має нести адміністративну відповідальність.

Позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи, йому були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, роз`яснено строки сплати штрафу, порядок оскарження постанови та порядок примусового виконання постанови. Позивач мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Тому позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах та обов`язках. Будь-яких клопотань у ході винесення постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не заявляв.

Жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов`язок патрульного поліцейського забезпечувати правопорушнику фахівця в області права.

Аналіз матеріалів справи свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з роз`ясненням суті скоєного адміністративного правопорушення, наданням (роз`ясненням) позивачу його прав, можливості подання заперечень (клопотань), залучення спеціаліста в галузі права (адвоката).

Відповідно до ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох робочих днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. За вказаних обставин, доводи позивача стосовно необгрунтованості винесення постанови є безпідставними та не обгрунтованими, жодними доказами не підтвердженими. Позивач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує заперечення проти позову.

Твердження позивача про неправомірні дії з боку поліцейського, допущені під час складання спірної постанови, є необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано.

Відповідачем було правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, доводи адміністративного позову не являються суттєвими для вирішення справи. Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що дійсно керував легковим транспортним засобом без категорії "В", але він пояснював поліцейським, що це викликане крайньою необхідністю, оскільки йому, як військовослужбовцю, необхідно було терміново доставити речі на бойові позиції. Однак пояснення не були взяті до уваги. Штраф в розмірі 3400,00 грн. ОСОБА_1 сплатив за керування транспортним засобом без категорії "В", про те, що йому було інкриміновано ще два правопорушення позивачу не було відомо. Про постанову, її зміст, порушення, зазначені в ній, ОСОБА_1 дізнався, коли звернувся 30.09.2024 року до Коростенського регіонального сервісного центру для заміни тимчасових прав на постійні, де йому повідомили, що він вчинив три порушення ПДР. Для заміни прав позивачу потрібно скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачем служили у збройних силах. У лютому 2023 року, коли він їхав разом з ОСОБА_1 , який був за кермом, на бойові позиції, то в селі у Звягельському районі Житомирської області їх зупинила поліція. Причина зупинки йому невідома. Під час керування автомобілем позивач був пристебнутий ременем безпеки, сигнал зупинки ОСОБА_1 вмикав.

Судом встановлено наступні обставини.

За змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 469746 від 21.02.2023 року, винесеної інспектором СРПП Звягельського РВП лейтенантом поліції Цуренко А.Р., встановлено, що 21.02.2023 року о 15.00 год. в с. Наталівка по вул. Центральна, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 (ТСЦ 1845), керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz C 200CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував не пристегнутий паском безпеки, без посвідчення водія відповідної категорії "в", не увімкнув аварійно-світлову сигналізацію після зупинки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП. Накладено стягнення - штраф у розмірі 3400,00 грн. До постанови додаються: відео.

Отже, рішенням інспектора у діях позивача встановлено наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 126КУпАП, однак у постанові не вказано які саме пункти Правил дорожнього руху порушив водій.

Відповідач повідомив, що строк зберігання відеозаписів від моменту фіксації правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі з портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах - становить 90 діб. Отже, суд позбавлений можливості дослідити відеозапис події.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі, зокрема, посвідчення водія, а також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пунктів 2.1 «а» ПДР України водій зобов`язаний мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 та ч. 2ст. 126 КУпАП.

ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по 07.06.2024 року дійсно проходив військову службу в Збройних Силах України та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідками № 8650 від 09.08.2023 року, № 4/70 від 03.10.2024 року.

За положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч приписам КАС України, правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відсутності доказів, щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За результатами дослідження поданих сторонам доказів, а також пояснень свідка ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином довів позовні вимоги.

При цьому, суд вважає необхідним звернути особливу увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 6 Закону).

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (ст. 7 Закону).

Суд зауважує, що оцінка законності прийнятого посадової особою суб`єкта владних повноважень рішення у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності передбачає встановлення об`єктивних даних щодо подій, з одного боку - покладених в мотиви прийнятого рішення за суб`єктивно оціночним сприйняттям отриманих повноважною особою доказів на підтвердження певних обставин як умови притягнення особи до відповідальності, а з іншого - опротестованих особою, незгодною з правомірністю прийнятого рішення.

Не є можливим прийняття рішення як без свідомо-вольової функції за результатами оцінки наявних по справі про адміністративне правопорушення доказів, так і іншої - позасвідомої мотивації, що впливає на вирішення питання визнання винуватим особи у вчиненні правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову відповідач в такий спосіб визначений законом не діяв, доказів на підтвердження того, що позивачем дійсно було порушено Правила дорожнього руху України та в його діях міститься склад адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена нормами ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП до суду не надав.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд не може ігнорувати встановлені обставини, які свідчать про відсутність безсторонності, а тому, керуючись вимогами ст. 286 КАС України, вважає необхідним скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не вважає за доцільне направляти справу для повторного розгляду до суб`єкта владних повноважень (з метою розгляду за безстороннім підходом), оскільки відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно зі ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

З огляду на час виявлення подій, що могли свідчити про вчинення адміністративного правопорушення, завершенням визначених ст. 38 КУпАП процесуальних строків, суд вважає необхідним закрити провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 243-244, 246, 250, 272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 469746 від 21.02.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області (адреса місця знаходження: 10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 5/37, ).

Суддя Г.Д. Свинченко