Справа № 380/19417/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/19417/24 пров. № А/857/30847/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2024р. в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду (суддя суду І інстанції: Грень Н.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 08.11.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2024р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень /ВПВР/ Управління забезпечення примусового виконання рішень /УЗПВР/ у Львівській обл. Західного міжрегіонального управління /ЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ щодо винесення постанови ВП № 72895751 від 04.09.2024р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.; скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській обл. ЗМУ МЮ ВП № 72895751 від 04.09.2024р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. (а.с.1-4, 18).

Згідно ухвали суду від 23.09.2024р. залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_1 (стягувач у виконавчому провадженні ВП № 72895751) (а.с.20 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2024р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову державного виконавця ВПВР УЗПВР у Львівській обл. ЗМУ МЮ ВП № 72895751 від 04.09.2024р. про накладення штрафу в сумі 5100 грн.; стягнуто на користь ГУ ПФ України у Львівській обл. за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР у Львівській обл. ЗМУ МЮ судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с.135-137).

Не погодившись із винесеним рішенням суду, його оскаржила третя особа ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить, зокрема, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.140-147).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності.

Згідно фактичних обставин справи докази реального виконання рішення суду квитанції про виплату ОСОБА_1 разової допомоги інваліду війни І групи до 05.05.2022р. є відсутніми, а тому пенсійний орган не виконав рішення суду в справі № 380/16964/22.

Отже, державний виконавець правомірно виніс спірну постанову про накладення штрафу.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22 (з урахуванням ухвали апеляційного суду від 18.08.2023р. про виправлення описки) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2022р. скасовано; позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (трьох мінімальних пенсій за віком); зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як учаснику війни, недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплачених сум.

Зазначена постанова апеляційного суду набрала законної сили 03.07.2023р.

13.09.2023р. Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи у справі № 380/16964/22.

27.09.2023р. стягувач ОСОБА_1 звернулася до ВПВР УЗПВР у Львівській обл. ЗМУ МЮ із заявою про примусове виконання рішення суду в справі № 380/16964/22, надавши виконавчий лист від 13.09.2023р. (а.с.43, 44).

28.09.2023р. державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Львівській обл. ЗМУ МЮ на підставі ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 72895751, яку скеровано сторонам до відома та виконання (а.с.47 і на звороті).

Також 28.09.2023р. на підставі ст.ст.3, 27, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець ВПВР УЗПВР у Львівській обл. ЗМУ МЮ виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (а.с.49, 51).

На виконання вимог державного виконавця позивач ГУ ПФ України у Львівській обл. скерував листи-відповіді №№ 1300-5903-8/149921, 1300-5903-8/149923 від 16.10.2023р., відповідно до яких пенсійним органом вжито всіх можливих заходів щодо виконання судового рішення у справі № 380/16964/22 в добровільному порядку (а.с.52-54, 55-57).

19.10.2023р. державний виконавець направив на адресу боржника вимогу № 32029, якою зобов`язав останнього надати документальне підтвердження виконання рішення суду (а.с.58 і на звороті).

У відповідь пенсійний орган направив лист-відповідь № 1300-5501-5/155260 від 25.10.2023р., яким повідомив про нарахування ОСОБА_1 , як учаснику війни, недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплачених сум, у сумі 5190 грн. Також для виплати зазначених сум стягувачу пенсійний орган повідомив Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22, з урахуванням ухвали апеляційного суду від 16.08.2023р., щодо внесення виправлення у судовому рішенні щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня (а.с.59-61).

В подальшому державний виконавець скерував на адресу боржника вимогу № 14188 від 12.06.2024р., якою зобов`язав надати вичерпну інформацію про стан виконання рішень суду в справі № 380/16964/22, з наданням документального підтвердження: копію листа № 1300-5501-6/154440 від 25.10.2023р., яким повідомлено Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22, з урахуванням ухвали апеляційного суду від 16.08.2023р. щодо внесення виправлення у судовому рішенні щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня (а.с.82 і на звороті).

24.06.2024р. відповідач отримав відповідь ГУ ПФ України у Львівській обл. № 7374/0-24 від 19.06.2024р., до якої було долучено копію листа № 1300-5501-6/154440 від 25.10.2023р., яким повідомлено Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22, з урахуванням ухвали апеляційного суду від 16.08.2023р. про внесення виправлення у судовому рішенні щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня (а.с.87-90).

Станом на 04.09.2024р. рішення суду в справі № 380/16964/22 зі сторони пенсійного органу не виконано.

Враховуючи вищевикладене, 04.09.2024р. державний виконавець на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. Одночасно, останній зобов`язав боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, попередив про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с.92-93).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, ГУ ПФ України у Львівській обл. обґрунтовувало свої вимоги фактичним виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22.

Підтвердженням наведеного позивач вважав Розрахунок суми, що підлягають виплаті відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22, з урахуванням ухвали апеляційного суду від 16.08.2023р. з питання внесення виправлення в судовому рішенні, а також лист № 1300-5501-6/154440 від 25.10.2023р., яким повідомлено Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22, з урахуванням ухвали апеляційного суду від 16.08.2023р. щодо внесення виправлення у судовому рішенні щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня.

Вирішуючи наведений спір та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ГУ ПФ України у Львівській обл. вжило всі можливі заходи на виконання рішення суду. Рішення в частині виплати нарахованої доплати за попередній період залишається на теперішній час невиконаним у зв`язку з обов`язком пенсійного органу при виконанні таких рішень дотримуватися вимог Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затв. постановою КМ України № 649 від 22.08.2018р.

Отже, судом не встановлено невиконання судового рішення без поважних причин з вини ГУ ПФ України у Львівській обл.

Також накладення штрафу за встановлених обставин жодним чином не захищає право особи на проведення відповідного перерахунку пенсії.

Крім того, відповідачем не доведено вжиття будь-яких заходів, як це передбачено п.п.1, 3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», для перевірки виконання рішення суду перед накладенням штрафу за його невиконання без поважних причин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових та хибних висновків, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, розглядувані правовідносини стосуються оскарження дій державного виконавця щодо винесення про накладення штрафу за невиконання рішення суду, а також скасування такої постанови.

При цьому, ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування поважності причин невиконання боржником судового рішення, від чого безпосередньо залежить правомірність накладення на позивача спірного штрафу.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п.1, 16 ч.3 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач наголошує на тому, що рішення суду в справі № 380/16964/22 щодо нарахування і виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі трьох мінімальних пенсій фактично виконано з його сторони; для виплати нарахованих коштів позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації.

Вказані обставини входять у предмет дослідження під час вирішення судом розглядуваної справи.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачем на виконання вказаних судових рішень нараховано ОСОБА_1 , як учаснику війни, недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 5190 грн. (з урахуванням раніше виплачених коштів).

Постановою КМ України № 540 від 07.05.2022р. «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» затверджено Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Порядок № 540).

Вказаною постановою КМ України надав повноваження органам ПФ України одноразово здійснити виплату грошової допомоги у розмірі, визначеному цією постановою. При цьому, з метою уникнення формування окремих переліків (списків на виплату) осіб, що зокрема, належать до учасників війни, зазначені виплати підлягали включенню органами ПФ України у відомості (списки) на виплату пенсій за червень 2022 року однією сумою.

Відповідно до п.5 Порядку № 540 бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються, зокрема, ПФ України - відповідно до поданої ним заявки щодо сум грошової допомоги, що включені у відомості (списки) на виплату пенсій за червень 2022 року, на підставі інформації, що обробляється в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах), та витрат на оплату послуг, пов`язаних із виплатою та доставкою грошової допомоги, що проводиться організацією, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання.

Згідно із п.9 Порядку № 540 суми невиплаченої станом на 1 серпня поточного року грошової допомоги, що надійшли до ПФ України від уповноважених банків та AT «Укрпошта», повертаються ПФ України на рахунок Мінсоцполітики, відкритий у Казначействі.

Пунктом 8 Порядку № 540 встановлено, що отримувачі грошової допомоги, зокрема ті, що набули відповідного статусу згідно із статтями 6, 7, 9, 10, 10-1 і 11 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до 5 травня поточного року включно, яким не виплачено грошової допомоги станом на 1 липня, мають право звернутися щодо її виплати до місцевого органу соціального захисту населення за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання та отримати її до 30 вересня поточного року.

Отже, процедуру виплати спірної допомоги, повноваження відповідних органів щодо її виплати було визначено згаданим Порядком № 540, який втратив чинність згідно постанови КМ України № 754 від 21.07.2023р.

Водночас, норми вказаного Порядку № 540 не регулюють вирішення спірних питань, зокрема, щодо стягнення на підставі судового рішення недоплаченої суми грошової допомоги.

При цьому, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, які перебувають на обліку в територіальних органах ПФ України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 05.05.2022р. був ПФ України (п.3 Порядку № 540).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті пенсійним органом заходи шляхом повідомлення Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про нараховані суми грошової допомоги згідно рішення суду позитивного результати не дали. Також позивач не інформував суд про надходження будь-якої відповіді від вказаного адресата на лист № 1300-5501-6/154440 від 25.10.2023р., яким повідомлено Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22 з урахуванням ухвали апеляційного суду від 16.08.2023р. щодо внесення виправлення у судовому рішенні щодо нарахування та виплати грошової допомоги до 5 травня.

За твердженням позивача реальне виконання судового рішення залежить від виділення грошових коштів іншою особою - Департаментом соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації, який не приймав участі в судовому розгляді справи і не є учасником виконавчого провадження.

За таких умов реальне виконання рішення суду перебуває у стані невизначеності, що є неприпустимим.

У свою чергу, механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті ПФ України на цю мету визначено Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затв. постановою КМ України № 649 від 22.08.2018р. (надалі Порядок № 649).

Із змісту п.п.5 і 6 Порядку № 649 слідує, що для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник (орган ПФ України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення) подає до ПФ України:

документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Доказів того, що позивач ГУ ПФ України у Львівській обл. вжив дієвих заходів для отримання відповідних коштів від ПФ України (який здійснює виділення коштів згідно Порядку № 649) або Мінсоцполітики (який був головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми згідно Порядку № 540) під час судового розгляду не представлено.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів вважає, що через призму наведених обставин, вжитих заходів протягом часу, що минув з дати відкриття виконавчого провадження, позивачем ГУ ПФ України у Львівській обл. допущено невиконання судового рішення без поважних причин.

Приписами ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Отже, державний виконавець під час прийняття рішення про накладення штрафу зобов`язаний пересвідчитися у невиконанні боржником судового рішення без поважних причин.

В розглядуваному випадку винесенню спірної постанови про накладення штрафу передували дії державного виконавця, спрямовані на з`ясування такої обставини, що призвело до накладення штрафу за обставин здійсненого нарахування спірної допомоги без її фактичної виплати стягувачу.

Враховуючи вищезазначене, такі дії позивача ГУ ПФ України у Львівській обл. не можуть вважатися належним виконанням судового рішення.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Таким чином, повідомлені позивачем обставини в своїй сукупності не свідчать про реальну неможливість виконати судове рішення, оскільки відсутність виплати нарахованої суми спірної допомоги зумовлена діями самого позивача, який не вжив всіх можливих заходів для повідомлення розпорядників бюджетних коштів і отримання з бюджету відповідного фінансування для виконання рішення суду в справі № 380/16964/22.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Таким чином, позивач не вживав залежні від нього заходи для виконання рішення суду в повному обсязі, тобто, не проявив достатньої розумності та обачності для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Відтак, часткове виконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.

Враховуючи, що позивачем не виконано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. у справі № 380/16964/22 в повному обсязі без поважних причин, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Стосовно заявлених апелянтом клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі № 380/16964/22 в порядку ст.382 КАС України (з накладенням штрафу), вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки апелянт просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в справі № 380/16964/22, тому заяву про встановлення такого контролю належить подавати у вказаній справі.

Звідси, в рамках розглядуваної справи заява про встановлення судового контролю в справі № 380/16964/22 не підлягає розгляду та задоволенню.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

По причині того, що третя особа ОСОБА_1 не заявляла в суді першої інстанції вимоги про відшкодування шкоди, тому в суду апеляційної інстанції не має правових підстав для їх розгляду.

Звідси, заявлені апелянтом клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі № 380/16964/22 в порядку ст.382 КАС України (з накладенням штрафу), вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результат апеляційного розгляду (в задоволенні позовних вимог відмовлено) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню позивачу ГУ ПФ України у Львівській обл.; підстави для відшкодування судових витрат апелянту ОСОБА_1 є відсутніми.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2024р. в адміністративній справі № 380/19417/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській обл.; підстави для відшкодування судових витрат апелянту ОСОБА_1 є відсутніми.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 11.12.2024р.