Справа № 480/5532/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 р.Справа № 480/5532/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2024, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, м. Суми, повний текст складено 21.10.24 року по справі № 480/5532/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Давидко Ігоря Ігоревича відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- на вимогу п. 4; п.6 ч.2 ст. 245 КАС України винести рішення яким зобов`язати відповідача виконати винесене судом судове рішення від 11.07.2022 справа № 480/2013/22;

- стягнути з боржника cуб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області кошти в розмірі 152886,39 грн на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю боржника, визнаних Сумським окружним адміністративним судом у справі № 480/2013/22 від 11.07.2022, як того вимагає Постанова КМУ № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», закони України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст.1291 Конституції України;

- здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі від 11.07.2022 № 480/2013/22 (стаття 382 КАСУ), згідно з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.11.2018 № К/9901/45515/18 та ухвалі від 05.07.2018 № К/9901/2594/17.

В обґрунтування позову зазначив, що державним виконавцем протиправно не вчинено дій щодо стягнення з ГУ ПФУ в Сумській області коштів у сумі 152886,39 грн, нарахованих на виконання рішення суду у справі № 480/2013/22.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі, в частині вимог про винесення рішення на вимогу п.4, п.6 ч.2 ст. 245 КАС України, яким зобов`язати відповідача виконати винесене судом судове рішення від 11.07.2022 справа № 480/2013/22, а також в частині вимог про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі від 11.07.2022 № 480/2013/22 (стаття 382 КАС України), згідно з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.11.2018 № К/9901/45515/18 та ухвалі від 05.07.2018 № К/9901/2594/17.

В іншій частині вимог, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.08.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Також просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 у справі № 480/2013/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки про грошове забезпечення виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 № 11/41836/3194 від 26.07.2021, з урахуванням фактично виплачених сум (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105229129).

Позивачем було отримано виконавчий лист у справі та подано заяву про примусове виконання рішення суду, що не заперечується сторонами.

12.01.2024 виконавцем відділу примусового виконання рішень було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73797881 (ідентифікатор доступу: 555ВВ3В06476) з примусового виконання рішення суду у справі № 480/2013/22 (а.с.5).

Також 12.01.2024 виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.47-49).

26.01.2024 виконавцем була направлена ГУ ПФУ в Сумській області вимога щодо надання інформації про виконання виконавчого документу (а.с.50).

01.02.2024 виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Сумській області за невиконання рішення суду сумі 5100 грн (а.с.51).

16.02.2024 виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ГУ ПФУ в Сумській області за повторне невиконання рішення суду сумі 10200 грн (а.с.52).

07.03.2024 Сумським окружним адміністративним судом у справі № 480/2013/22 було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви виконавця про зміну способу і порядку виконання рішення суду (а.с.54-55).

Також виконавцем було направлено до Сумського РУП ГУНП в Сумській області повідомлення про вчинення посадовими особами ГУ ПФУ в Сумській області кримінального правопорушення, яке передбачено статтею 382 КК України, що видно з листа Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 22.04.2024 (а.с.53).

Позивач вважає, що виконавцем неправомірно не вчинено дій щодо реального виконання рішення суду, а тому він звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії виконавця щодо примусового виконання рішення суду у справі № 480/2013/22 в повній мірі відповідають критеріям правомірності, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України, в тому числі вони вчинені у відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі по тексту - Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлено нормою ст.63 Закону, відповідно до якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Положенням ст. 75 вказаного Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, виконавець на підставі вимог спеціального закону проводить перевірку виконання боржником рішення, звертається до суду із заявою про зміну порядку і способу виконання рішення, а також накладає на боржника стягнення у вигляді штрафу.

У разі виконання рішення немайнового характеру за яким боржник повинен самостійно вчинити дії, виконавець після закінчення строку для виконання рішення, зазначеного у постанові про відкриття провадження, у разі невиконання боржником рішення - виносить постанову про накладення штрафу та встановлює вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів. Якщо після закінчення цього строку рішення не було виконано, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, в тому числі накладає штрафу на боржника за повторне невиконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2024 виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 26.01.2024 виконавцем направлено вимогу боржнику щодо надання інформації про виконання рішення. 01.02.2024 винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду, а 16.02.2024 - за повторне невиконання рішення. Виконавцем направлено до Сумського РУП ГУНП в Сумській області повідомлення про вчинення посадовими особами ГУ ПФУ в Сумській області кримінального правопорушення щодо невиконання рішення. Також виконавець звертався до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, в задоволенні якої судом було відмовлено 07.03.2024. Станом на 21.10.2024 виконавче провадження триває.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії виконавця щодо примусового виконання рішення суду у справі № 480/2013/22 в повній мірі відповідають критеріям правомірності, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України, в тому числі вони вчинені у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо позовної вимоги про стягнення з боржника cуб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області кошти в розмірі 152886,39 грн на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю боржника, визнаних Сумським окружним адміністративним судом у справі № 480/2013/22 від 11.07.2022, як того вимагає Постанова КМУ № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», закони України «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст.1291 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивачем самостійно пред`явлено позов, у якому відповідачами визначено - Відділ примусового виконання рішень та Управління забезпечення примусового виконання рішень, третьою особою визначено - ГУ ПФУ в Сумській області.

Враховуючи те, що збитки не можуть стягуватися з третьої особи, то суд першої інстнції правильно розцінив вказану вимогу, як зобов`язання державного виконавця стягнути з ГУ ПФУ в Сумській області збитки.

В позовній заяві позивач визначає суму збитків у розмірі 152886,39 грн, яка фактично нарахована позивачу на виконання рішення суду у справі № 480/2013/22, як недоотримана пенсія за період з 01.04.2019 до 31.08.2022.

Відповідно до ст. 1 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'' пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності. Такий висновок закріплений у рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1- р/2018 у справі №1-6/2018, у якому суд дійшов висновку, що пенсія - це не один із видів доходу, а один із видів соціальних виплат у розумінні статті 46 Конституції України.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, збитки - це грошова оцінка шкоди, яка має місце у разі неможливості відшкодування шкоди в натурі.

Пенсійні виплати не є доходом особи, а є одним із видів соціальних виплат. Заявлена позивачем сума збитку не може вважатися збитком, у розумінні статті 22 ЦК України. Пенсійні виплати і відшкодування збитків мають різну правову природу і різне правове регулювання. Тому недоотримана позивачем пенсія не є недоотриманою частиною доходу та відповідно не є збитками, в т.ч., упущеною вигодою. Крім того, позивачем взагалі не доводяться всі складові, які необхідно встановити при вирішенні питання про стягнення збитків.

Отже, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні вимоги щодо зобов`язання держаного виконавця стягнути збитки з третьої особи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на виконання рішення суду у справі № 480/2013/22 ГУ ПФУ в Сумській області було здійснено перерахунок та виплату пенсії позивача. Сума перерахованих, проте невиплачених коштів на виконання цього рішення, за період з 01.04.2019 до 31.08.2022, розрахована пенсійним органом і складає 152886,39 грн.

Таким чином, право на перерахунок та виплату пенсії, в тому числі у сумі 152886,39 грн, вже захищено судовим рішенням і не потребує ухвалення рішення в іншій справі.

Також, суд роз`яснює, що з метою реального виконання рішення суду у справі № 480/2013/22, позивач не позбавлений права, на підставі норм статей 382 та 383 КАС України, звернутися до суду, який ухвалив таке рішення, із відповідними заявами для вирішення вказаного питання.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованогост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 по справі № 480/5532/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва