Справа № 160/10209/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВрони О. В.
за участі секретаря судового засіданняХижняк В.В.
представника відповідача Шурлінова М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразились у ненарахуванні та невиплаті повної суми додаткової грошової винагороди в розмірі 14 648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім ) гривень 58 копійок за жовтень 2023 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) недоотриману додаткову грошову допомогу в розмірі 14 648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім ) гривень 58 копійок за жовтень 2023 року;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру 1000 (одна тисяча) гривень в день, починаючи з дати виключення зі списків особового складу (17.11.2023) по дату винесення рішення судом, але не менше 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом листопада та після звільнення з військової частини відповідачем не було нараховано і виплачено в повному обсязі додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за жовтень 2023. Крім того, за час затримки розрахунку при звільненні відповідач повинен виплатити середній заробіток.
26.06.2024 позивачем подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи скриншоту з його банківського рахунку про виплату йому частини додаткової грошової винагороди за жовтень 2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 за клопотанням позивача витребувано від відповідача додаткові докази у справі та повторно зобов"язано надати документи, перелічені в ухвалі.
12.09.2024 позивачем подано клопотання про виклик свідків.
У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному з 09 жовтня 2024 року по 14 жовтня 2024 року, підготовче засідання перенесено на 15.10.2024 об 11:30 год.
15.10.2024 від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач вважає, що ним на час подання позову здійснено у повному обсязі розрахунок і виплату додаткової винагороди.
Відповідач звертає увагу на те, що позивачем при формуванні розрахунку по додатковій винагороді, не враховано факту стягнення військового збору із суми додаткової винагороди.
15.10.2024 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 05.11.2024 на 11:30 год.
23.10.2024 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.
Позивач підтримав позовні вимоги та додатково зазначив, що враховуючи вищевикладене, відповідач при винесенні наказу від 26.03.2024 № 86 не мав право не тільки перераховувати період вислуги років військової служби, не мав право перераховувати розмір додаткової грошової винагороди із врахуванням виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
До теперішнього часу відповідач не тільки не вніс ОСОБА_1 в наказ про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди за жовтень 2023 року, а неправильно обрахував її, врахувавши розмір іншої складової грошового забезпечення.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , то відповідачем вказані позовні вимоги взагалі не заперечені.
05.11.2024 у підготовчому засіданні позивач відмовився від клопотання про виклик свідків , також закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.12.2024 об 11:00 год.
03.12.2024 в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду
Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що з 01.03.2022 по 15.06.2022 проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора у званні солдат, а з 01.06.2022 у званні - молодший сержант.
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12.07.2023 №97 ОСОБА_1 було звільнено з посади юрисконсульта Військової частини НОМЕР_4 та призначено на посаду командиру взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 05.08.2023 позивача було виключено зі списків особового складу на підставі вищезазначеного наказу Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 12.07.2023.
В період з 08.08.2023 по 17.11.2023 позивач проходив службу на посаді командира 1 взводу охорони 2 роти охорони НОМЕР_5 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 .
08.08.2023 усним розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 позивача було призначено командиром тактичної групи по охороні та обороні об`єкту критичної інфраструктури УЗ-21/01.
За наказом начальника штабу Військової частини НОМЕР_1 позивач здав 01.11.2023 свою посаду та прибув до штабу військової частини НОМЕР_1 в розпорядження командира військової частини.
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 25.10.2023 № 144 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я (у відставку) з виключенням з військового обліку.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 321 позивача було виключено зі списків особового складу.
Протягом листопада 2023 року та після звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу відповідачем не було нараховано та виплачено в повному обсязі додаткову грошову винагороду, передбачену п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, за жовтень 2023 року.
Як вбачається з матеріалів справи 02.02.2024 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити додаткову винагороду за жовтень 2023.
У зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунку при звільненні позивач також вважає, що має право на отримання середнього заробітку.
Не погоджуючись з діями відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 65 Конституції України встановлює, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється за Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон №2232-ХІІ).
За визначенням у ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан, введений 24.02.2022 неодноразово продовжувався та дії і на даний час.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 9 Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон №2011-XII) гарантовано військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 вказаної статті до складу грошового забезпечення входять:
-посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
-одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності(ч. 3, ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам. визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 .
На підставі пунктів 1, 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_6 (далі - військові частини).
Грошове забезпечення включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (п. 1-2 Постанови №168).
Відповідно до п. 2 Постанови №168 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку державного сектору, зазначеного одержувачем у заяві.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2028 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
За п.4. розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до пунктів 8, 9 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру» об`єкти критичної інфраструктури - об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам.
Пунктом 15 цієї частини визначено, що охорона об`єктів критичної інфраструктури - комплекс режимних, інженерних, інженерно-технічних та інших заходів (крім заходів із захисту інформації та кіберзахисту об`єктів критичної інформаційної інфраструктури), які організовуються і проводяться суб`єктами національної системи захисту критичної інфраструктури з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій (актів несанкціонованого втручання) на об`єктах критичної інфраструктури.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 № 1109 «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури «об`єкти, які забезпечують роботу залізничного транспорту (експлуатація та технічне обслуговування залізниці), відносяться до сектору критичної інфраструктури.
Отже, військовослужбовці, які забезпечують охорону та оборону об`єктів критичної
інфраструктури, мають право на отримання додаткової грошової винагороди в розмірі
Позивачем в позовній заяві вказано, а відповідачем не заперечено, що відповідно до бойового розпорядження, виданого Адміністрацією Державної спеціальної служби у березні 2022 року, військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_7 бригада охорони) виконує бойові завдання у Дніпропетровській області.
Згідно з Положенням про Військову частину НОМЕР_4 до основних завдань входить:
- забезпечення охорони та оборони транспортних об`єктів в особливий період;
- спільно з підрозділами Збройних Сил України Сил територіальної оборони Збройних Сил України, Національною гвардією України, Національною поліцією України, Державною прикордонною службою України, Службою безпеки України приймати участь в боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями на об`єктах виконання завдань за призначенням;
- підтримання заходів правового режиму воєнного стану на об`єктах, що охороняються;
- проведення піротехнічних робіт, пов`язані із знешкодженням вибухонебезпечних предметів, що залишилися на території України після воєн, сучасних боєприпасів та підривних засобів (крім вибухових пристроїв, що використовуються у терористичних цілях), за винятком територій, на яких розміщені і постійно дислокуються військові частини, установи, військові навчальні заклади, підприємства та організації Збройних Сил, інших військових формувань, утворених відповідно до законів;
- забезпечення стримування збройної агресії проти України та відсіч їй;
- виконання інших завдань, пов`язаних з обороною держави і забезпеченням ефективного функціонування національної транспортної системи України.
Військова частина НОМЕР_1 це організаційно самостійна бойова й адміністративно-господарська одиниця Державної спеціальної служби транспорту, яка має своє дійсне та умовне найменування.
Організація охорони та оборони об`єктів критичної інфраструктури виконується структурними підрозділами відповідача.
Відповідач повинен був нарахувати та виплатити належну додаткову грошову винагороду за період з 04.10.2023 по 31.10.2023 в розмірі 27 000 (два тисяч гривень 00 копійок) гривень, із розрахунку: 30 000 гривень / 30 днів (середня кількість календарних днів на місяць) = 1000 гривень/день.
Таким чином, станом на день звернення позивача з позовною заявою до суду відповідачем не виплачено 14 648 , 58 грн. додаткової грошової винагороди.
Відповідно до абзацу першого пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України військовий збір встановлений тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.
Разом з тим, згідно з підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 "Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором" установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції.
При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що на момент звільнення зі служби, позивач приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції, а відтак на позивача не розповсюджуються пільги, встановлені підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України щодо звільнення від сплати військового збору.
Оскільки, відповідачем не доведена правомірність своїх дій з неповного нарахування і виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 , суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.
Частиною 3 ст. 24 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положеннями ст.116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Положеннями ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунку у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
При застосуванні ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд виходить з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 за результатами розгляду справи стосовно офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього кодексу установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 за наслідком розгляду справи № 821/1083/17 і Верховним Судом в постанові від 29 липня 2020 у справі№ 1.380.2019.003696 (адміністративне провадження № К/9901/12670/20) були зроблені наступні висновки:

«Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до статті 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя».

Пунктом 2 Розділу І Порядку № 260, передбачено, що грошове забезпечення включає: - щомісячні основні види грошового забезпечення; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення; - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацем 15 цього пункту визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

За змістом наведених норм додаткова грошова винагорода є складовою грошового забезпечення.

За порушення строків виплати грошового забезпечення існує цивільна відповідальність шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки середньоденний розмір додаткової грошової винагороди складав 1000 гривень, відтак, починаючи з дня звільнення (17.11.2023р ) до дня подачі позову пройшло понад 150 днів, а відтак, розмір середнього заробітку станом на 17.04.2024 складає 150 000 грн.

Таким чином, з відповідача повинен бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дати звільнення з військової служби, - 17.11.2023 по дату набрання рішення суду законної сили, але не менше ніж 150 000 гривень.

За приписами ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які виразились у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 повної суми додаткової грошової винагороди в розмірі 14648 грн. 58 коп. за жовтень 2023р.з відрахуванням суми військового збору.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) недоотриману додаткову грошову допомогу в розмірі 14648 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 58 коп. за жовтень 2023 р. з відрахуванням суми військового збору.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру 1000 (одна тисяча) гривень в день, починаючи з дати виключення зі списків особового складу (17.11.2023) по дату винесення рішення судом, але не менше 150 000 (ста п`ятдесяти тисяч) гривень.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12.12.2024

Суддя О.В. Врона