Справа № 520/21263/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

12.12.2024 р. справа №520/21263/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., за участю секретаря судового засідання - Стрєлки О.В., представника позивача - Шпіньової О.М., представника відповідача - Вишневського О.В., представника третьої особи (в режимі відеоконференцзв`язку) - Філіпової Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі за тестом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, орган публічної адміністрації, ГУ, Управління), третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 31.01.2024 року про відміну рішення ГУ ДМС у Харківській області про оформлення набуття громадянства України відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянство України» та Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року ОСОБА_2 .

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що рішення ГУ ДМС у Харківській області від 31.01.2024 року є протиправним та таким, що порушує його права, оскільки за результатами розгляду клопотання позивача 25.01.2019 року ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення про оформлення позивачу набуття громадянства України. На момент звернення заявника із заявою про набуття громадянства України за підп. б п.1. ст. 1 Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року ратифікованої Законом України від 11 липня 2002 року №115-IV жодних недоліків у поданих документах та недостовірних відомостей в них уповноваженим органом установлено не було. Стосовно посилань про виїзд заявника 09.03.2022 року з території України до Республіки Польща через пункт пропуску «Шегині» ДПС України з використанням паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 , на думку представника заявника, не може відповідати дійсності, адже даний паспорт № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 18.02.2019 року вже був переданий до ДКС МЗС України. Вказаний паспорт жодним чином не міг бути використаний позивачем, оскільки фізично він у нього не знаходився.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що згідно з відомостями міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають Державний кордон (система «Аркан») ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав з території України 09.03.2022 через пункт пропуску «Шегині» з використанням паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 . Отже, заявником було порушено вимоги частини 2 статті 1 Угоди та вимоги частини 5 статті 2 Угоди, оскільки заявник, діючи всупереч вимогам нормативно-правових актів та правового режиму воєнного стану, 09.03.2022 перетнув державний кордон України як іноземний громадянин.

Третя особа, Адміністрація Державної прикордонної служби України проти позову заперечувала, зазначаючи, що 09.03.2022р. заявник під час процедури паспортного контролю у процесі перетину Державного кордону України на виїзд подав співробітнику Державної прикордонної служби України оригінал посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 та оригінал паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 , тобто діяв не як громадянин України, а як іноземець.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, а також інших долучених до справи процесуальних документів сторін, заслухавши представників сторін, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені обставини спору полягають у наступному.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ; є уродженцем Республіки Таджикистан; належав до громадянства Республіки Таджикистан, був документований паспортом громадянина Республіки Таджикистан серії НОМЕР_3 та паспортом громадянина Республіки Таджикистан для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 ; 28.09.2018р. отримав посвідку на постійне проживання в України № НОМЕР_2 ; є батьком громадянки Республіки Таджикистан - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ), громадянина Республіки Таджикистан - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ), громадянки Республіки Таджикистан - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 ); 23.01.2019р. подавав до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області заяву про втрату паспорту громадянина Республіки Таджикистан серії НОМЕР_3 .

Відповідно до наданих відповідачем до суду пояснень від 30.09.2024р. ані разом з позивачем, ані окремо діти позивача не набували громадянства України та не звертались з даного питання до міграційної служби.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 19.10.2018р. серії НОМЕР_7 19.10.2018р. укладено шлюб між заявником та громадянкою України ОСОБА_6 .

13.11.2018р. заявник подав заяву про набуття громадянства України та зобов`язання здати паспортний документ з одержанням документа, що підтверджує громадянство України, відповідно до Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, та громадянами Республіки Таджикистан, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 2002 року № 115-ІУ (далі-Угода), як особа, яка має дружину громадянку України.

За викладеними у відзиві твердженнями, для набуття громадянства України ОСОБА_1 надав: на підтвердження своєї належності до громадянства Республіки Таджикистан - паспорт громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 , виданий 06.10.2015 МВС м. Ісфара, Республіка Таджикистан; на підтвердження постійного на законних підставах проживання в Україні - посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану 28.09.2018 органом 6301; свідоцтво про шлюб, укладений ним 19.10.2018 з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , серії НОМЕР_7 , видане 19.10.2018 Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( актовий запис від 19.10.2018 №552).

Рішенням ГУ ДМС України у Харківській області від 25.01.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено набуття громадянства України згідно з пунктом 10 ст. 6 Закону України «Про громадянство України».

На підставі довідки про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_2 27.02.2019 Валківським сектором ГУ ДМС у Харківській області оформлений паспорт громадянина України № НОМЕР_8 .

При цьому, згідно з супровідним листом Валківського РС ГУ ДМС України в Харківській області від 05.03.2019р. №6331-100/6331-19 оригінал раніше отриманої заявником посвідки на постійне проживання в України № НОМЕР_2 від 28.09.2018р. був направлений до ГУ ДПМ України в Харківській області для знищення і згідно з актом від 11.06.2019р. №6301.8.1/16642-19 був фізично знищений шляхом спалення.

Жодних об"єктивних даних про недостовірність відомостей письмових документів про припинення існування отриманої заявником посвідки на постійне проживання в України № НОМЕР_2 від 28.09.2018р. як речі матеріального світу - 11.06.2019р. матеріали справи не містять, судом джерел для здобуття доказів протилежного не виявлено.

Згідно з листом ГУ ДМС України в Харківській області від 18.02.2019р. №6301.6.2-3553/63.3-19 паспорт громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 був спрямований до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України для подальшої передачі Посольству України в Республіці Таджикистан.

Згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 15.05.2023р. №71/17-539-54650 лист ГУ ДМС України в Харківській області від 18.02.2019р. №6301.6.2-3553/63.3-19 був отриманий МЗС України, а паспорт громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 дипломатичними каналами був надісланий до Посольства Республіки Таджикистан.

Жодних об"єктивних даних про недостовірність відомостей перелічених вище письмових документів матеріали справи не містять.

Доказів здобуття суб"єктами владних повноважень (ГУ ДМС України а Харківській області та Державною прикордонною службою України) у межах спірних правовідносин належних, допустимих, достатніх, достовірних та переконливих доказів повернення у фізичне розпорядження заявника паспорту громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 після передачі цього письмового документа органам державної влади України матеріали справи не містять.

Між тим, згідно з відомостями ІКС ПК "Гарт-1" 09.03.2022р. о 13:55год. обліковується випадок перетину заявником Державного кордону України із використанням оригіналу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 та оригіналу паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 .

Також згідно з відомостями ІКС ПК "Гарт-1" 27.06.2018р. о 23:43год., 27.06.2018р. о 22:58год., 26.06.2018р. о 08:00год. обліковуються випадки перетину заявником Державного кордону України із використанням оригіналу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 та оригіналу паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 .

Окрім того, згідно з відомостями ІКС ПК "Гарт-1" 12.07.2021р., 08.04.2021р., 27.03.2021р., 15.07.2020р., 15.07.2020р. (3 епізоди протягом доби), 24.02.2020р., 18.09.2020р. обліковуються випадки перетину заявником Державного кордону України із використанням паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_9 .

07.04.2023р. до Державної міграційної служби надійшло клопотання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 04.04.2023р. №5/2/1-4845 про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , оскільки 09.03.2022р. діючи всупереч вимогам правового режиму воєнного стану, нехтуючи конституційним обов`язком щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, визначеним ст. 65 Конституції України, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, виїхав з території України до Республіки Польща через пункт пропуску «Шегині» ДПС України з використанням паспорта громадянина Республіки Таджикистан НОМЕР_1 на анкетні дані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане свідчить, що ОСОБА_1 свідомо порушує п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», оскільки продовжує користуватися правами громадянина Республіки Таджикистан.

Листом від 20.04.2023р. №6301.6.2-6963/63.3-23 відповідач скерував запит до Департаменту Консульської служби МЗС України, у якому зазначив, що 18.02.2019 паспорт громадянина Республіки Таджикистан серії НОМЕР_3 та паспорт громадянина Республіки Таджикистан для виїзду за кордон серії № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 з повідомленням ГУ ДМС у Харківській області було надіслано до ДКС МЗС для Посольства Республіки Таджикистан в Україні. З огляду на викладене, просив підтвердити чи спростувати факт отримання паспортних документів на ім`я ОСОБА_2 та подальшого їх надсилання до компетентних органів Республіки Таджикистан для оформлення припинення ним громадянства Республіки Таджикистан.

МЗС України у відповідь на запит листом від 15.05.2023р. №13623/1/6301-23 повідомило, що підтверджується факт отримання листа від 18.02.2019 №6301.6.2-3553/63.3-19. У додатку до зазначеного листа надійшло повідомлення про набуття громадянства України заявником, його паспорт громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 та копія паспорта НОМЕР_3 разом з копією довідки Шевченківського ВП ГУ Національної поліції України в Харківській області про результати розгляду питання його втрати. Відповідно до частини 3 статті 2 Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Таджикистан, і громадянами Республіки Таджикистан, які постійно проживають в Україні, Департамент консульської служби МЗС України дипломатичними каналами надіслав вказані документи до Посольства Республіки Таджикистан (вербальна нота від 20.03.2019 №71/ВГ/23- 539/РТ-05-19) для подальшого оформлення припинення О.О. Атобоєвим громадянства Республіки Таджикистан.

Листом від 19.05.2023р. №6301.6.2-9135/63.3-23 відповідач скерував запит до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просив для прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства здійснити перевірку за фактом перетину 09.03.2022 ОСОБА_2 , ( ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України з наданням оригіналу чи копії зазначеного паспортного документа, про результати повідомити.

У відповідь на запит ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 22.05.2023р. №23/8344-23-Вих повідомив, що проведеним аналізом інформації, що міститься в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» підтверджується інформація, викладена у листі відповідача, в частині перетину державного кордону на виїзд України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з використанням паспорт громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 . Надати копію паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_10 не вбачається за можливе у зв`язку з її відсутністю (керівними документами не передбачено здійснювати копіювання паспортних документів іноземців, які перетинають державний кордон в пунктах пропуску).

Листом від 24.01.2024р №6301.7-1414/63.3-24 відповідач скерував запит до Посольства Республіки Таджикистан в Україні, у якому просив повідомити, чи були виконані вимоги п. 4 статті Угоди у частині припинення громадянства Республіки Таджикистан ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що до ГУ ДМС у Харківській області повідомлення про припинення громадянства не надходило. Також просив повідомити, чи були знищені паспорти громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_2 .

У відповідь на запит, зокрема, №6301.7-1414/63.3-24 від 24.01.2024, Посольство Республіки Таджикистан в Україні листом від 06.02.2024р. №С-30/24-073к повідомило, що паспорт зазначеного громадянина Посольством були направлені до міністерства закордонних справ Республіки Таджикистан для подальшого виконання вимог Угоди щодо припинення громадянства Республіки Таджикистан.

На виконання ухвали суду від 31.07.2024р. про витребування доказів Головним центром обробки спеціальної інформації ДПСУ надано відповідь від 16.09.2024р. №19-63490/18-24-Вих, у якій зазначено, що згідно з наявною у Базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 09.03.2022 по 30.07.2024 громадянином Республіки Таджикистан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з використанням паспорту громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 у пункті пропуску "Шегині" 09.03.2022р. о 13:55 год перетнув кордон у напрямку виїзду з території України.

Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 31.01.2024 року про відміну рішення ГУ ДМС у Харківській області про оформлення набуття громадянства України відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України від 18.01.2001 «Про громадянство України» та Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року рішення від 25.01.2019 про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_2 , відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України від 18.01.2001 «Про громадянство України» відмінено.

Стверджуючи про невідповідність закону управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень за означеним вище правовим актом індивідуальної дії, заявник ініціював даний спір.

Єдиною причиною виникнення спору суд знаходить те, що за відомостями УКС ПК "Гарт-1" 09.03.2022р. заявник облікований у якості такого, що під час процедури паспортного контролю у процесі перетину Державного кордону України на виїзд подав співробітнику Державної прикордонної служби України оригінал посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 та оригінал паспорта громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 , тобто діяв не як громадянин України, а як іноземець.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Згідно з ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За визначенням п.6 ч.1 ст.1 Закону України від 22.09.2011р. №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі за текстом - Закон України №3773-VI) іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За приписами ч.3 ст.3 Закон України №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

Відповідно до ст. 4 Закону № 2235-III питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Закону № 2235-III встановлено, що громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2235-III Іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх заявою прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України, що засвідчується особою у поданій в установленому порядку заяві про прийняття до громадянства України; 1-1) знання основ Конституції України, історії України. Складання іспитів з основ Конституції України, історії України здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) подання: особою без громадянства - декларації про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Згідно зі ст. 17 Закону № 2235-III громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до підпункту б, п.1 ст. 1 Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року ратифікованої Законом України від 11 липня 2002 року №115-IV (далі за текстом - Угода), передбачено, що кожна Договірна Сторона надасть постійно проживаючим на законних підставах на її території громадянам іншої Договірної Сторони спрощений порядок набуття громадянства, а своїм громадянам, які постійно проживають на законних підставах на території іншої Договірної Сторони, спрощений порядок припинення громадянства при наявності однієї з таких умов: за наявності у заявника хоча б одного з постійно проживаючих на законних підставах на території Договірної Сторони, громадянство якої набувається, близьких родичів, які є її громадянами: чоловіка (дружини), одного з батьків (усиновителів), дитини (у тому числі усиновленої), сестри, брата, діда чи баби, онука (онуки).

Статтею 19 Закону України "Про громадянство України" визначено, що підставами для втрати громадянства України є, зокрема, набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Положеннями ст.21 Закону України "Про громадянство України" визначено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

З аналізу вищевикладеної норми вбачається, що підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України", можуть бути протиправні дії особи, яка звернулась за оформленням набуття громадянства, зокрема обман, подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Пунктом 2 ст. 1 Угоди передбачено, що заявник подає заяву про набуття громадянства однієї Договірної Сторони й одночасного припинення громадянства іншої Договірної Сторони.

Відповідно до п.1 ст. 2 Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року ратифікованої Законом України від 11 липня 2002 року №115-IV, передбачено, що для зміни громадянства громадянин однієї Договірної Сторони подає за місцем постійного проживання до компетентних органів іншої Договірної Сторони: - заяву-анкету; - три фотокартки; -документ, що підтверджує наявність однієї з умов, передбачених у пункті 1 статті 1 цієї Угоди; - документ, що підтверджує постійне проживання на законних підставах на території Договірної Сторони, громадянство якої набувається; - документ про виконання військового обов`язку або про звільнення від військового обов`язку (щодо осіб призовного віку).

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Угоди протягом десяти днів після оформлення набуття особою нового громадянства компетентні органи Договірної Сторони, громадянство якої набуто, видають особі документ, що підтверджує набуте громадянство, вилучають документ, який підтверджує громадянство, що припиняється, і надсилають його по дипломатичних каналах Договірній Стороні, громадянство якої припиняється, разом із повідомленням про факт оформлення набуття громадянства із зазначенням його дати.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Угоди дата оформлення набуття громадянства однієї з Договірних Сторін буде датою припинення громадянства іншої Договірної Сторони.

Відповідно до п.88 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень № 215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Пунктом 96 Порядку № 215 визначено, що подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до територіального органу Державної міграційної служби України.

Згідно з п.97 Порядку № 215 рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Як встановлено судом з матеріалів справи, підставою для відмінення рішення від 25.01.2019р. про оформлення набуття громадянства України заявником суб"єктом владних повноважень були обрані приписи ч.2 ст.1 та ч.5 ст.2 Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Таджикистан, і громадянами Республіки Таджикистан, які постійно проживають в Україні (далі за текстом - Угода), а також п.10 ст.6 Закону України "Про громадянство України".

Стосовно відповідності закону наданої суб"єктом владних повноважень правової кваліфікації діянню заявника та правовим обраним суб"єктом владних повноважень правовим підставам застосування заходів державного впливу, наслідком чого є припинення громадянства України, суд зазначає, що ч.2 ст.1 та ч.5 ст.2 Угоди, а п.10 ст.6 Закону України "Про громадянство України" визначають суто процедуру набуття громадянства регламентує одну із підстав набуття громадянства України.

Отже, положення цих норм права взагалі не містять приписів про будь-яку міру юридичної відповідальності громадянина.

Пункт п.2 ч.2 ст.9 Закону України "Про громадянство України" також не містить приписів про те, що використання громадянином України офіційних документів про підтвердження особи країни попереднього громадянства є протиправним діянням, вчинення якого спричиняє втрату громадянства України.

Натомість, підстави для примусового (тобто поза межами вільної внутрішньої волі особи) припинення громадянства України згадані законодавцем у п.1 ч.1 ст.17 Закону України "Про громадянство України", ст.ст.18, 21 Закону України "Про громадянство України".

Суд повторно нагадує, що згідно з ст.21 Закону України "Про громадянство України" рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Матеріали справи не містять доказів набуття заявником громадянства України унаслідок подання неправдивих відомостей, унаслідок подання фальшивих документів, унаслідок приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, унаслідок невиконання зобов`язання з приводу припинення іноземного громадянства (підданства).

Оскаржене управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень такими юридичними та фактичними судженнями не умотивовано.

Аналізуючи положення наведених вище норм права, суд доходить до переконання про те, що навіть за умови підтвердження факту використання заявником 09.03.2022р. під час перетину Державного кордону України оригіналу чи копії документу про громадянство Республіки Таджикистан заявник об"єктивно не може зазнати погіршення власного правового становища у вигляді припинення громадянства України, а навпаки - підлягає притягненню до відповідних мір юридичної відповідальності за ухилення від виконання військового обов"язку чи порушення правил перетину Державного кордону України або використання підроблених (фальшивих) документів саме як громадянин України.

Рішенням ГУ ДМС України у Харківській області від 25.01.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлено набуття громадянства України згідно з пунктом 10 ст. 6 Закону України «Про громадянство України».

На підставі довідки про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_2 27.02.2019 Валківським сектором ГУ ДМС у Харківській області оформлений паспорт громадянина України № НОМЕР_8 .

Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 31.01.2024 року про відміну рішення ГУ ДМС у Харківській області про оформлення набуття громадянства України відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України від 18.01.2001 «Про громадянство України» та Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року рішення від 25.01.2019 про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_2 , відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України від 18.01.2001 «Про громадянство України» відмінено.

За викладеними у позові твердженнями, паспорт громадянина Республіки Таджикистан у заявника станом на дату перетину кордону, а саме 09.03.2022р., відсутній.

Дані обставини підтверджені також у рішенні ГУ ДМС України в Харківській області від 31.01.2024 року, де зазначено, що за результатами розгляду зібраних документів встановлено, що Департаментом консульської служби МЗС України підтверджено факт отримання листа ГУ ДМС у Харківській області №6301.6.2-3553/63.3.-19 щодо надсилання паспортів громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_11 та № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 дипломатичними каналами у відповідні органи республіки Таджикистан.

МЗС України у відповідь на запит листом від 15.05.2023р. №13623/1/6301-23 повідомило, що підтверджується факт отримання листа від 18.02.2019 №6301.6.2-3553/63.3-19. У додатку до зазначеного листа надійшло повідомлення про набуття громадянства України заявником, його паспорт громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_1 та копія паспорта НОМЕР_3 разом з копією довідки Шевченківського ВП ГУ Національної поліції України в Харківській області про результати розгляду питання його втрати. Відповідно до частини 3 статті 2 Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Таджикистан, і громадянами Республіки Таджикистан, які постійно проживають в Україні, Департамент консульської служби МЗС України дипломатичними каналами надіслав вказані документи до Посольства Республіки Таджикистан (вербальна нота від 20.03.2019 №71/ВГ/23-539/РТ-05-19) для подальшого оформлення припинення ОСОБА_1 громадянства Республіки Таджикистан.

У відповідь на запит відповідача №6301.7-1414/63.3-24 від 24.01.2024 Посольство Республіки Таджикистан в Україні листом від 06.02.2024р. №С-30/24-073к також підтвердило, що паспорт зазначеного громадянина Посольством був направлений до міністерства закордонних справ Республіки Таджикистан для подальшого виконання вимог Угоди щодо припинення громадянства Республіки Таджикистан.

Отже, за матеріалами справи заявник виконав власний обов`язок щодо припинення громадянства Республіки Таджикистан і здав свій паспорт громадянина Республіки Таджикистану № НОМЕР_11 та № НОМЕР_1 до дипломатичної установи Республіки Таджикистан для подальшого оформлення припинення громадянства Таджикистану.

Отже, ані Державною прикордонною службою України, ані відповідачем як суб"єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення не доведено поза розумним сумнівом факт фізичного використання заявником документів громадянина Республіки Таджикистан під час перетину кордону 09.03.2022р.

Відомостей про повернення позивачу паспорту громадянина Таджикистану № НОМЕР_1 оскаржуване рішення не містить; доказів вилучення у заявника паспорту громадянина України № НОМЕР_8 представником відповідача також до суду не подано, матеріали справи таких даних не містять.

З огляду на викладене суд вважає недоведеним припущення представника Адміністрації Державної прикордонної служби України про те, що 09.03.2022р. заявник здійснив перетин Державного кордону України на підставі оригіналу паспорту громадянина Республіки Таджикистан невідомим чином повернутого заявникові органами державної влади іноземної держави (Республіки Таджикистан) і невідомо як доставленого невідомими особами на територію України.

Припущення про те, що 09.03.2022р. заявник здійснив перетин Державного кордону України на підставі копії паспорту громадянина Республіки Таджикистан також не може бути визнано судом доведеним, позаяк приписи національного закону України не передбачають можливості перетину взагалі будь-якими фізичними особами - громадянами Державного кордону України не на підставі оригіналів паспортних документів, а матеріали справи не містять доказів неналежного виконання відповідним працівником Державної прикордонної служби України стосовно заявника управлінської функції паспортного контролю під час перетину останнім 09.03.2022р. Державного кордону України.

Припущення про те, що 09.03.2022р. заявник здійснив перетин Державного кордону України на підставі підробленого чи фальшивого паспорту громадянина Республіки Таджикистан не підтверджуються наявними у справі доказами.

Припущення про те, що 09.03.2022р. заявник здійснив перетин Державного кордону України на підставі копії паспорту громадянина України не підтверджується відомостями відповідної автоматизованої інформаційної системи Адміністрації Державної прикордонної служби - ІКС ПК "Гарт-1", де заявник обліковується таким, що залишив 09.03.2022р. територію України у якості громадянина Таджикистану.

Припущення про те, що заявник до 09.03.2022р. отримав на території України оригінали свідоцтв про народження власних дітей (громадянки Республіки Таджикистан - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ), громадянина Республіки Таджикистан - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ), громадянки Республіки Таджикистан - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 )) і подав ці документи працівнику Державної прикордонної служби України під час перетину 09.03.2022р. Державного кордону України у якості громадянина України із послідуючим внесенням цим працівником Державної прикордонної служби України до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» помилкових відомостей про країну громадянської належності заявника також не може бути кваліфіковано судом у якості доведеного через відсутність даних про існування у працівника Державної прикордонної служби України розумного інтересу до вчинення саме такого діяння.

З урахуванням наведених міркувань та змісту ст.ст.1, 3, 8, 19 Конституції України і за відсутності об"єктивних даних, котрі б беззаперечно підтверджували факт порушення закону хоча б одним із учасників суспільних відносин, задіяних у переміщенні заявника 09.03.2022р. через Державний кордон України, заявник в юридичному аспекті повинен перебувати на території України, але у дійсності фізично знаходиться на території Республіки Німеччина.

У межах даної справи судом вичерпані процесуальні можливості з"ясування об"єктивної істини у справі і тому обставини "дива" вільного та безперешкодного перетину заявником Державного кордону України - 09.03.2022р. може бути з"ясовано виключно компетентними посадовими (службовими) особами Державної прикордонної служби, яким у межах відповідних процедур належить надати відповідь на питання чому працівником Державної прикордонної служби України, який проводив процедуру паспортного контролю відносно заявника - 09.03.2022р. не було виявлено, що за наявною у базі даних - ІКС КП "Гарт-1" або «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» інформацією заявник до 09.03.2022р. неодноразово (8 епізодів) перетинав Державний кордон України саме у якості громадянина України.

В окресленій, надзвичайно складній і заплутаній ситуації суд змушений керуватись мотивом, згідно з яким заявник як громадянин України, який є батьком 3 дітей віком до 18 років згідно з Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" станом на 09.03.2022р. мав правові підстави на виїзд з України навіть під час дії правового режиму воєнного стану і таке право у майбутньому могло бути припинено з настанням події досягнення 18 річного віку громадянкою Республіки Таджикистан - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто 01.03.2024р..

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

За змістом ч.2 ст.77 КАС України відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) за критеріями дотримання: компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

Проте, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандарти доказування обставин спору та приписи ч.4 ст.9, ст.ст.72-76, ч.1 ст.77, ч.3 ст.242, ч.4 ст.242 КАС України засвідчують, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною судом виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у ході розгляду справи суб"єктом владних повноважень не було доведено дотримання ч.2 ст.19 Конституції України ч.2 ст.2 КАС України, позаяк ГУ ДМС України в Харківській області не доведено факт фізичної можливості використання заявником документів громадянина Республіки Таджикистан під час перетину заявником кордону.

Окрім того, самим відповідачем підтверджено у оскарженому рішенні від 31.01.2024р. факт направлення на виконання п. 2.6 Порядку реалізації Угоди 18.02.2019 за вихідним № 6301.6.2-3553/63.3-19 паспорти громадянина Республіки Таджикистан № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 до ДКС МЗС України для надсилання дипломатичними каналами для подальшого оформлення припинення ОСОБА_1 громадянства Республіки Таджикистан відповідно до частини 3 статті 2 Угоди.

Отже, оскаржуване рішення від 31.01.2024р. не узгоджується із змістом нормативного регламентування і тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін, виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір підлягав сплаті у розмірі 968,96 грн, проте позивачем було сплачено 1.211,20грн.

Суми судового збору, зайво сплачені позивачем при поданні позовної заяви, можуть бути повернуті за заявою позивача.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 31.01.2024 року про відміну рішення ГУ ДМС у Харківській області про оформлення набуття громадянства України відповідно до п. 10 ст. 6 Закону України від 18.01.2001 року «Про громадянство України» та Угоди між Україною і Республікою Таджикистан про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають у Республіці Таджикистан, і громадянами України, які постійно проживають в Україні, від 06 липня 2001 року ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (ідентифікаційний код - 37764460; місцезнаходження - вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_12 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Роз`яснити, що судове рішення у повному обсязі складено (виготовлено) відповідно до ч.3 ст.243 КАС України - 28.10.2024р.; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко