Справа № 147/1387/24
Суддя: Натальчук О. А.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/1387/24
Провадження № 2-а/147/11/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про скасування постанови №368 від 08.10.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було повторно винесено постанову №368 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Позивач зазначає, що як вбачається зі змісту постанови, ОСОБА_1 нібито порушив правила військового обліку, а саме внаслідок свої дій вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у 2006 році, коли він особисто мав з?явитися для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, та яке нібито закінчилось у липні 2024 року, коли він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на облік. Зазначив, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року N? 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року N? 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов?язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв?язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста (за наявності).

08.07.2024 ОСОБА_1 звернувся в Тростянецький ЦНАП з тим, щоб оновити

свої дані. Йому було надано витяг №12024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів. Тоді позивачу стало відомо, що він не перебуває на військовому обліку і йому було рекомендовано звернутися до ТЦК та СП для взяття на військовий облік. 09.07.2024 ОСОБА_1 з?явився до другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_1 для того, щоб з?ясувати чому він не перебуває на обліку, адже він зарахований в запас ще у 2006 році. Також зазначив, що у військово-обліковому документі Резерв плюс вказано, що його дані уточнено вчасно та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру військовозобов?язаних вбачається, що ним порушення військового обліку не виявлено. Згідно з документом про прив?язку до військкомату час взяття на облік ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Однак, 11.07.2024 йому пояснили у ІНФОРМАЦІЯ_7 , що останнього було повторно поставлено на облік у ІНФОРМАЦІЯ_8 .

20.07.2024 він отримав постанову про накладення адміністративного стягнення №368 від 17.07.2024 за порушення військового обліку та притягнення до відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, яку рішенням Тростянецького районного суду від 05.09.2024 року у справі №147/1025/24 було скасовано, а справу надіслано на новий розгляд.

15.10.2024 позивач поштовим відправленням отримав з ІНФОРМАЦІЯ_9 постанову за тим же номером №368 , але вже від 08.10.2024 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 17000 гривень.

ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не міг вчинити правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП в 2006 році, так як така норма введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою про 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що він і зробив, звернувшись 08.07.2024 добровільно до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Закон України №3696-IХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов?язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, набув чинності 19.05.2024. При цьому, згідно постанови №368 від 08.10.2024, вчинене ОСОБА_1 порушення вищевказаних норм полягає в тому, що в березні місяці 2006 року він зобов?язаний був стати на військовий облік військовозобов?язаних але не прибув до Тростянецького військкомату для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, що є порушенням правил військового обліку, чим порушив ч. 3 ст. 210 КУпАП. Отже, до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою №368 від 08.10.2024 за бездіяльність в березні 2006 року, не існувало. ОСОБА_1 звертає увагу, що притягнення його 08.10.2024 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові обставин, суперечить закону, оскільки закон, за яким він був притягнутий до адміністративної відповідальності, не має зворотної дії в часі. А законодавства, яке згідно оскаржуваної постанови він порушив, в період часу, за який його притягнуто до адміністративної відповідальності, не існувало, і строки накладення адміністративного стягнення за вказаний в оскаржуваній постанові період часу вчинення адміністративного правопорушення також спливли.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.10.2024 №368 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП. Також просив стягнути з відповідача усі судові витрати.

Ухвалою суду від 25.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_9 справу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1

18.11.2024 через систему «Електронний суд» від ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі начальника ОСОБА_3 надійшов відзив на позов ОСОБА_1 .

У відзиві зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , є військовозобов`язаним та не перебував на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відсутністю у ОСОБА_1 військово-облікового документа військовозобов`язаного з відміткою про перебування на військовому обліку. Згідно з витягом з книги протоколів районної призовної комісії протокол №8 від 22.03.2006 ОСОБА_1 , 1981 року народження, рішенням призовної комісії згідно з Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, визнаний придатним до військової служби. Зарахований в запас по досягненню 25 річного віку.

Згідно з абз.3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування ОСОБА_1 в запас) від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни, які до дня відправки на строкову військову службу досягли 25-річного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час зарахування ОСОБА_1 в запас) для постановки на військовий облік усі військовозобов`язані повинні у семиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів за місцем постійного або фактичного проживання.

Згідно з абз.8 п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби.

Проте, позивач з березня 2006 року та по липень 2024 року не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_7 (до 2021 року - у ІНФОРМАЦІЯ_12 ), що підтверджується відсутністю військово-облікового документа військовозобов`язаного з відміткою про перебування на військовому обліку та відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , не прив`язаний до військкомату.

09.07.2024, згідно з вимогами п.81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, позивач особисто прибув для взяття на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання до ІНФОРМАЦІЯ_13 та написав заяву про взяття на військовий облік (зареєстрована за вхідним № НОМЕР_1 ).

12.07.2024 при опрацюванні звернення позивача про взяття на військовий облік, начальником групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_4 було виявлено, що ОСОБА_1 у березні 2006 року рішенням призовної комісії № 8 від 22.03.2006 згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, визнаний придатним до військової служби, зарахований в запас по досягненню 25 річного віку та для взяття на облік військовозобов`язаних і оформлення військово-облікового документа військовозобов`язаного до цього часу не з`являвся та в період з 2006 року по теперішній час не перебував на обліку військовозобов`язаних за місцем проживання (реєстрації) в ІНФОРМАЦІЯ_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ). 12.07.2024 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 і у зв`язку з виявленням в діях ОСОБА_1 порушення правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, що є адміністративним правопорушенням передбаченим ст. 210 КУпАП, на підставі ст. ст. 235, 254, 256 КУпАП було складено щодо ОСОБА_1 протокол №368 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.

08.10.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_11 було винесено постанову №368, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн. Копію постанови було надіслано позивачу рекомендованим листом.

Зазначено, що відповідачем з дотриманням вимог КУпАП було правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП за порушення останнім правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: вимог п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, у зв`язку з не перебуванням військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання.

Тому відповідач просив позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення №368 від 08.10.2024 залишити без задоволення.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначено, що розмір наданих послуг представником позивача не обґрунтований належним чином, тому дана вимога до задоволення не підлягає.

28.11.2024 від представника позивача, адвоката Шуляк В.М. надійшла заява в якій зазначено, що вона не наполягає на стягненні судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно Постанови №368 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення від 08.10.2024 за ч.3 ст.210 КУпАП начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , встановлено, що згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучи зарахованим в запас рішенням призовної комісії Протокол №8 від 22.03.2006 та в порушення вимог п.81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022р. (до 05.01.2023 року аб3.18 п.56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов?язаних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016р.), не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, внаслідок чого громадянин ОСОБА_1 з 2006 року та по теперішній час, не перебував на військовому обліку військовозобов?язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та до цього часу не з?являвся, зазначене пітверджується відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, відсутністю військово-облікового документа, та має ознаки ухилення громадянина ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останнім було порушено вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022р. (до 05.01.2022 року аб3.2 п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов?язаних затверджених постановою Кабінету Міністрів України №921 від 7 грудня 2016р.), внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у березні 2006 року, коли даний громадянин особисто мав з?явитися для взяття на військовий облік військовозобов?язаних, та яке закінчилося у липні 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку.

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме не з`явився до РВК для взяття на військовий облік у 2006 році.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Норми ч.1 ст. 2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. За ч. 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Отже, станом на 08.10.2024 (дата розгляду справи про адміністративне правопорушення) діяв особливий період.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 6 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції 2006 року) визначено, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату;проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовийобов`язоку запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

З аналізу викладених норм убачається, що обов`язок прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного.

Однак стороною відповідача не надано суду жодних доказів вручення позивачу виклику (або викликів) до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом 2006 року до травня 2024 року.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 1 вказаного Закону, виконання військового обов`язку, який включає також і дотримання правил військового обліку, громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Аналогічні положення закріплені і в ч. 7 ст. 1 діючої редакції статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де зазначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Докази, що свідчать про ігнорування ОСОБА_1 викликів до районного військового комісаріату чи територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом 2006 року - травня 2024 року у матеріалах справи відсутні, та будь-яких посилань на них при винесенні оскаржуваної постанови не має.

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку.

Проте з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ частина 10 статті 1 викладена в новій редакції та визначає, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Також, 19.05.2024 року з набранням чинності Закону №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, тобто було посилено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч.3 ст. 210 КУпАП не існувало, а з 19.05.2024 року встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

В свою чергу, на виконання ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 09.07.2024 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте відносно нього склали постанову за ч.3 ст.210 КУпАП за не постановку на облік військовозобов`язаних ще з 2006 року, на той момент, коли не існувало ні норми ч.3 ст.210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч.7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

При цьому, особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, коли була оголошена перша хвиля часткової мобілізації у зв`язку з російською агресією, та діє і зараз, про що також зазначив Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. №60-1543/0/2-18.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення, яке передбачене за ч.3 ст. 210 КУпАП у 2006 році, оскільки норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку.

Тому суд приходить до висновку, про відсутність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень. Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, тому що закон, який погіршує становище, не має зворотної дії у часі.

Крім того, згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3ст.210 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова №368 від 08.10.2024 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, якою на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП накладено штраф в розмірі 17000,00 гривень, прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Окрім того, суд звертає увагу, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 05.09.2024 у справі №147/1025/24 скасовано постанову №368 від 17.07.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та надіслано справу на новий розгляд. Однак, підстави її скасування не враховані під час повторного розгляду справи 08.10.2024 відносно ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Враховуючи те, що представник позивача не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 19, 72, 73, 77, 229, 241-243, 245, 250, 255, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову №368 від 08 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач - начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 Сергій Стоколос, адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_15 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса місця знаходження: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 12.12.2024.

Суддя: О.А. Натальчук