Справа № 280/2103/24
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2103/24

Головуючий суддя І інстанції Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року в адміністративній справі №280/2103/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати бездіяльність вищого командування військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття та нерозгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , від 08.01.2024 про звільнення з військової служби, згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону) отриманого 17.01.2024, протиправною;

- зобов`язати вище командування військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт військовослужбовця стрільця, помічника гранатометника ОСОБА_1 від 08.01.2024 року про звільнення з військової служби згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону), отриманого 17.01.2024 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №1181 від 23.01.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 звільнення з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону);

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.01.2024 року про звільнення з військової служби;

- зобов`язати вище командування військової частини НОМЕР_1 видати наказ про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач має право на звільнення з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року, згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №357 від 09.12.2023 його зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби, відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2023 № 1181 позивача було повідомлено про відмову в задоволенні наведеного рапорту.

Вказана відмова обґрунтована посиланням на те, що позивач відсутній на службі, що унеможливлює здачу посади, до рапорту не подано оригіналів документів, які підтверджують підстави для звільнення, крім того, в діях позивача вбачаються ознаки ч.4 ст.408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України.

Вважаючи протиправною бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту, протиправним рішення відповідача та з вимогою зобов`язати відповідача вчинити певні дії, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 належних доказів наявності підстав для звільнення його з військової служби, у відповідача не виник обов`язок надавати їм оцінку по суті. Так, відповідачем було надано відповідь на рапорт та зазначено про необхідність подання, саме оригіналів документів, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності з боку відповідача щодо розгляду рапорту позивача та необґрунтованість позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України регламентовано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У пункті 20 частини 1 статті 106 Конституції України закріплено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до положень частини другої, третьої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Отже, зі змісту зазначених правових приписів слідує, що однією з підстав для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану є факт перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як видно з матеріалів справи, позивач подавав рапорт про звільнення зі служби у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей.

До наведеного рапорту позивачем було долучено копію паспорта ОСОБА_1 , копію військового квитка, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, позивачем до рапорту про звільнення було долучено свідоцтва про народження трьох дітей, в яких він значиться батьком.

Між тим, в задоволенні наведеного рапорту позивача було відмовлено, в тому числі з підстав того, що позивачем до останнього було долучено копії документів, а не їх оригінали, як то передбачено абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170.

Так, механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170.

Згідно з абзацом другим пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, наведеними приписами визначено необхідність наявності оригіналів відповідних підтверджуючих документів.

З рапорту позивача від 08.01.2023 року видно, що останній повідомив відповідача про можливість надання оригіналів документів за необхідності.

Отже, з огляду на вказані обставини справи та приписи законодавства, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо протиправності висновків відповідача відносно необхідності відмови в задоволенні рапорту позивача з підстав ненадання останнім оригіналів документів за їх наявності та можливості подання останніх за вимогою для співставлення з копіями.

Щодо посилань відповідача на те, що військовослужбовець для звільнення з військової служби повинен здати в установлені строки посаду, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки вимогами ст. 242 Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду, а тому відсутні підстави вимагати дотримання цієї норми, саме під час подання рапорту про звільнення.

Відносно посилання відповідача на те, що у діях позивача вбачаються ознаки ч. 4 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального кодексу України, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки приписи законодавства не містять обмежень щодо звернення особи з рапортом про звільнення, у зв`язку з наявністю таких обставин.

Отже, визначаючи спосіб захисту порушених прав позивача, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з урахуванням наведених обставин справи, необхідним є визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №1181 від 23.01.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року, згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону) та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд рапорту ОСОБА_1 від 08.01.2024 року про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.06.2024 року в адміністративній справі №280/2103/24 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №1181 від 23.01.2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі рапорту від 08.01.2024 року, згідно ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами (відповідно до абзацу восьмого підпункту "ґ" пункту 2 частини п`ятої статті 26 даного закону).

Зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд рапорту ОСОБА_1 від 08.01.2024 року про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва