Справа № 524/11026/24
Суддя: Андрієць Д. Д.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/524/166/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., розглянувши у письмовому провадженні в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС №002977 від 02.09.2024 та закриття провадження по справі, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позов було обґрунтовано тим, що постановою від 02.09.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 132-1 КУпАП. Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню. Звертав увагу на те, що відмова від проходження габаритно-вагового контролю(якщо така і була) була поза зоною габаритно-вагового контролю. Просив врахувати, що транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_2 зламався, а тому вважає, що інспектором штучно створені умови для складання оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що відповідальність має наставати за відмови від проходження габаритно-вагового контролю саме у зоні габаритно-вагового контролю, яка є відповідною облаштованою ділянкою. Вважав, що долучений відповідачем акт про відмову від проходження габаритно-вагового контролю є недопустимим доказом. Звертав увагу, що оскаржувана постанова не містить посилання на норму закону, яку порушив водій.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

В своєму відзиві відповідач вказав, що проти задоволення позову він заперечує. Звертав увагу суду на такі обставини: 12.08.2024 старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення № 000033 від 07.08.2024. О 00 год. 15 хв. за адресою а/д М-05 Київ-Одеса км 462 старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Марковським Е.С. було зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача МАЗ д/н НОМЕР_1 та причепа КТС д/н НОМЕР_2 . Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу було встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою, а саме: просідання вузлів підвіски транспортного засобу. У зв`язку з чим, водію ОСОБА_2 запропоновано пройти зважування транспортного засобу на пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-05 Київ-Одеса 452км+811м, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, копію якого отримано водієм транспортного засобу під підпис. Однак, водій відмовився від проходження габаритно-вагового контролю, у зв`язку з чим, було складено акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю № 007175, акт про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу. 13.08.2024 о 22 год. 35 хв. за результатом перевантаження вантажу на інші транспортні засоби здійснено розблокування вантажного сідлового тягача МАЗ д/н НОМЕР_1 та причепа КТС д/н НОМЕР_2 . Листом від 12.08.2024 № 69282/35/24-24 позивача запрошено на розгляд справи на 02.09.2024 (трековий номер листа 894, отримано 21.08.2024). Листом від 02.09.2024 № 76187/35/24-24 на адресу позивача направлено копію постанови (трековий № 680, отримано позивачем 12.09.2024).

Відповідач просив врахувати, що Зміст оскаржуваної постанови відображає усі істотні ознаки складу адміністративного правопорушення та звернув увагу на те, що саме відмова виконати законну вимогу посадової особи Укртрансбезпеки прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю призвела до ухилення позивачем від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю, що і передбачено частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві. Просила врахувати, що диспозицію ч. 3 ст. 132-1 КУпАП необхідно читати у взаємозв`язку із ст. 6 ЗУ «Про автомобільний транспорт», в якій і міститься поняття «відмова від проходження габаритно-вагового контролю».

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

02.09.2024 в.о. начальника Відділу державного нагляду(контролю) в Одеській області Романенком В.В. прийняв постанову про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 132-1 КУпАП.

В постанові зазначено, що 12.08.2024 о 00:15 на автодорозі: М-05 Київ-Одеса(км462+00) водій ОСОБА_2 , здійснював вантажне перевезення на транспортному засобі МАЗ днз НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_1 з причепом КТС НОМЕР_2 та відмовився проходити габаритно-ваговий контроль в зоні габаритно-вагового контролю.

НОРМАТИВНЕ ОБҐРУНТУВАННЯ

Відповідно до частин 1, 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 статті 29 Закону України від 30.06.1993 №3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 19 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право зокрема: супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.

Відповідно до частини 3 статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною 1 статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, відмова від габаритно-вагового контролю - будь-які дії або бездіяльність, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю;

габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно із ч. 1, 7 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

ОЦІНКА СУДУ

Суд відзначає, що для належного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно: 1) встановити факт порушення; 2) дотриматись процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи вище приведені положення статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III та частини 3 статті 132-1 КУпАП, суд доходить висновку, що санкція статті 132-1 КУпАП настає у випадку ухилення або відмови від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

При цьому, положення статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III та частини 3 статті 132-1 КУпАП не містять застережень щодо того, що факт ухилення від проходження габаритно-вагового контролю має бути зафіксований виключно у зоні габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

З цих підстав, суд вважає необґрунтованими доводи позивача та його представника про те, що відмова від проходження габаритно-вагового контролю має бути зафіксована виключно у зоні габаритно-вагового контролю.

На законодавчому рівні відмова від габаритно-вагового контролю визначена у виді будь-яких дій або бездіяльності, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

Виходячи з наведеного розуміння, слід дійти висновку про те, що орган Укртрансбезпеки при встановленні факту відмови від проходження габаритно-вагового контролю має зафіксувати дії або ж бездіяльність, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю.

З матеріалів справи, у тому числі Акту про блокування автомобільного транспортного засобу, акту про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю та відео фіксації правопорушення, вбачається, що водій транспортного засобу ухилився від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

З цих підстав, суд вважає, що долучені відповідачем докази в своїй сукупності доводять факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 132-1 КУпАП. Враховуючи те, що позивач є власником транспортного засобу, а тому відповідно до частини 1 статті 14-3 КУпАП він є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Доказів, які б підтверджували те, що транспортний засіб зламався, що позбавило водія можливості проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, суду надано не було.

Оцінюючи доводи позивача з приводу відсутності в оскаржуваній постанові посилання на норму закону, яку порушив водій, суд враховує те, що відповідно до положень ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Вказаним вимогам оскаржувана постанова відповідає, а тому такі доводи позивача, як підстава для скасування оскаржуваної постанови, суд вважає необґрунтованими.

За наведених обставин, суд вважає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження, а оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам законодавства.

Керуючись ст. 6, 10, 14, 241-246, 255, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ