Справа № 460/3053/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/3053/24 пров. № А/857/22414/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі № 460/3053/24 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Недашківська К.М.,

дата ухвалення рішення 02.08.2024,

місце ухвалення судового рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту судового рішення 02.08.2024, -

В С Т А Н О В И В :

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління ДПС у Рівненській області (далі позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі апелянт, відповідач), в якому позивач просить суд стягнути податковий борг в розмірі 12172344,50 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що за платником податків обліковується податковий борг, який виник внаслідок несплати платником податків сум податкових/грошових зобов`язань на підставі податкових повідомлень-рішень та на підставі самостійно визначених сум податкових зобов`язань відповідно до звітності. Тому така сума підлягає стягненню у судовому порядку. Просив задовольнити позов повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 у справі №460/3053/24 позов задоволено повністю; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до бюджету суму податкового боргу у загальному розмірі 12172344 грн 50 коп, у тому числі: 4439670 грн 16 коп податок на додану вартість (14010100); 1906809 грн 31 коп податок на доходи фізичних осіб (11010500); 5111447 грн 84 коп штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО (21080900); 500000 грн 00 коп адміністративній штрафи (21081500); 156067 грн 20 коп військовий збір (11011001); 57670 грн 03 коп акцизний податок (18010700); 680 грн 00 коп земельний податок (14021900).

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідач не погоджується із правомірністю стягнення сум податкових зобов`язань за переліченими податковими-повідомленнями рішеннями, оскільки вважає їх протиправними та такими, що не узгоджуються із вимогами закону.

Крім того, повідомив, що рішення суду про стягнення боргу за переліченими податковими повідомленнями-рішеннями є передчасним, оскільки відповідачем вживаються заходи щодо їх оскарження у встановленому законом порядку.

Відтак, відповідач рахує висновки суду, щодо безумовної правомірності вимог контролюючого органу про стягнення відповідних податкових зобов`язань, не ґрунтуються на детальному аналізі підстав для їх винесення.

Також судом не було перевірено належним чином обставин щодо відсутності факту надіслання таких податкових повідомлень-рішень відповідачу для їх добровільного виконання.

Так, відповідач повідомляє, що про існування відповідних податкових повідомлень-рішень дізнався лише із позовної заяви позивача у даній справі, оскільки такі рішення від позивача в окремому порядку для відповідача не надсилалися.

Судом першої інстанції в ході вирішення позовних вимог щодо стягнення сум застосованих позивачем у складі податкових повідомлень-рішень штрафів, не було перевірено наявність в діях відповідача відповідного умисного складу правопорушення, яке б слугувало належною правовою підставою для стягнення такого штрафу. Вказане свідчить про невірне застосування норм матеріального права, а також неповне встановлення усіх обставин справи, судом першої інстанції.

Апелянт просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 у справі №460/3053/24 та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

03.12.2024 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових/податкових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням-рішенням.

Тому заявлені позовні вимоги про стягнення податкового боргу підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надав суду доказів повної або часткової сплати суми податкового боргу.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 29.04.1998; місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

02.08.2022 рішенням Рокитнівської селищної ради «Про перейменування вулиць та провулків в населених пунктах Рокитнівської селищної територіальної громади» №4 вул. Малогвардійське перейменовано на Затишну.

Згідно з довідкою ГУ ДПС у Рівненській області №5537/5/17-00-13-05-93 від 15.03.2024 податковий борг позивача складає 12172344,50 грн.

- З податку на додану вартість (14010100):

30.05.2022 Податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.05.2022 16732,24 грн,

29.07.2022 Податкова декларація з податку на додану вартість № від 28.07.2022 30667,00 грн,

01.08.2022 Податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.07.2022 8707,76 грн,

01.08.2022 Податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.07.2022 7439,24 грн,

01.08.2022 Податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.07.2022 25948,00 грн,

01.08.2022 Податкова декларація з податку на додану вартість № від 20.07.2022 2145,00 грн,

21.11.2022 податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) №0000/4855/17-00-24-04 від 26.10.2022 339,76 грн,

21.11.2022 ППР №0000/4855/17-00-24-04 від 26.10.2022 00,24 грн,

14.12.2022 Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ № від 14.12.2022 120,00 грн,

14.12.2022 Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ № від 01.10.2022 4007,00 грн,

20.07.2023 Уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ № від 01.05.2023 160,00 грн,

18.12.2023 ППР №8754/ від 09.11.2023 10312,00 грн,

18.12.2023 ППР №8711/ від 09.11.2023 26370,71 грн,

18.12.2023 ППР №8711/ від 09.11.2023 14988,16 грн,

18.12.2023 ППР №8711/ від 09.11.2023 6553,29 грн,

18.12.2023 ППР №8711/ від 09.11.2023 13900,84 грн,

23.12.2023 ППР №8753/ від 09.11.2,49 грн,

23.12.2023 ППР №8753/ від 09.11.2023 844894,25 грн,

23.12.2023 ППР №8753/ від 09.11.2023 26217,51 грн,

01.03.2024 Податкова декларація з ПДВ № від 20.02.2024 21016,00 грн,

пеня 25791,67 грн,

всього 4439670,16 грн;

- З податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (11010500):

11.05.2023 Податкова декларація про майновий стан і доходи № від 02.05.2023 8190,00 грн,

18.12.2023 ППР №8763/ від 09.11.2023 1020,00 грн,

23.12.2023 ППР №8749/ від 09.11.2023 260979,73 грн,

23.12.2023 ППР №8749/ від 09.11.2,60 грн,

пеня 56168,98 грн,

всього 1906809,31 грн;

- з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (11011001):

23.12.2023 ППР №8750/ від 09.11.2023 131701,24 грн,

23.12.2023 ППР №8750/ від 09.11.2023 21748,21 грн,

23.12.2023 пеня 2617,75 грн,

всього 156067,20 грн;

- з акцизного податку на пальне (14021900):

18.12.2023 ППР №8755/ від 09.11.2023 57670,03 грн,

пеня 00,00 грн,

всього 57670,03 грн;

- за штрафними санкціями за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування РРО (21080900):

18.12.2023 ППР №8757/ від 09.11.2,84 грн,

пеня 00,00 грн,

всього 5111447,84 грн;

- з земельного податку з фізичних осіб (18010700):

18.12.2023 ППР №8758/ від 09.11.2023 680,00 грн,

пеня 00,00 грн,

всього 680,00 грн;

- адміністративні штрафи та штрафні санкції (21081500):

04.01.2024 Рішення про застосування штрафних санкцій №8762/ від 09.11.2023 500000,00 грн,

пеня 00,00 грн,

всього 500000,00 грн.

Відповідні суми обліковуються у інтегрованій картці платника податків за відповідними платежами.

Відповідні податкові повідомлення-рішення скеровані відповідачу.

Згідно з корінцем першої податкової вимоги форми «Ф1» №1/199 на суму 2940,27 грн. таку одержано відповідачем 06.04.2009, а другу податкову вимогу форми «Ф2» від 13.05.2009 на суму 8576,86 грн, підприємець ОСОБА_1 14.05.2009.

Оскільки відповідачем узгоджену суму податкового боргу не погашено, позивач в межах своїх повноважень звернувся до суду із цим позовом.

Апеляційний суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, керується таким.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 14.1.39 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

Підпунктами 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є (пункту 49.2 статті 49 ПК України).

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункту 49.1 статті 49 ПК України).

Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 54.3 статті 54 ПК України встановлено підстави визначення сум грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків контролюючим органом самостійно.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. (пункт 57.3 статті 57 ПК України).

Відповідно до пункту 58.2. статті 58 ПК України, форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 58.3. статті 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу.

Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті (пункт 42.1 статті 42 ПК України).

Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт 42.5 ст. 42 ПК України).

Згідно з підпунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до підпункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Згідно із підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

В межах вказаного спору перевірці підлягають обставини щодо наявності податкового боргу, за стягненням якого звернувся контролюючий орган.

Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідні податкові повідомлення-рішення скеровані відповідачу на належну податкову адресу у порядку, передбаченому ст. 42 ПК України, хоча з незалежних від контролюючого органу причин не вручені відповідачу (згідно з відміткою відділення поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою), а тому вважаються належним чином врученими.

При цьому, доказів подання контролюючого органу відомостей про зміну своїх даних, які вносяться до облікової картки, у випадку їх зміни, відповідачем не надано.

Водночас, відповідач, покликаючись на вжиття заходів щодо оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень, доказів звернення із оскарженням таких в адміністративному чи судовому порядку не надав, як і не надав доказів результатів відповідного оскарження.

Доказів сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених у податкових деклараціях, які самостійно ним подані до контролюючого органу до матеріалів справи також не долучено.

Як вже було зазначено вище, відповідачу виставлено податкові вимоги, що підтверджується відповідними відмітками із проставленням його підпису ще у 2009 році, однак такі ним не оскаржені, доказів зворотного до матеріалів справи не надано.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні спору про стягнення податкового боргу, суд позбавлений можливості перевіряти правомірність здійснення нарахування грошових зобов`язань в результаті несплати яких податковий орган дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 09.07.2019 у справі № 821/2205/15-а, від 03.02.2022 у справі № 560/4343/19, від 12.07.2022 у справі №160/7345/20, від 15.06.2023 у справі №160/13436/22.

Так, у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Колегія суддів наголошує, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.

Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові у справі № 480/13804/21 від 27.06.2023.

Факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Як визначено пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України обумовлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що у разі вичерпання податковим органом заходів для спонукання платника податків погасити податковий борг, такий податковий борг підлягає стягненню на підставі відповідного судового рішення у розмірі станом на час ухвалення такого судового рішення.

Оскільки відповідач узгодженого податкового боргу у сумі 12172344,50 грн. не погасив повністю чи частково, наявні підстави для його стягнення у судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.

Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі №460/3053/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 11.12.24