Справа № 947/31292/24
Суддя: Куриленко О. М.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/228/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Сопової А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати Постанову №198 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 20 вересня 2024 р., якою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . Документ, який посвідчує особу: паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій обл., 06.09.2005 р. Ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) грн. Справу про адміністративне правопорушення за 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . Документ, який посвідчує особу: паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій обл., 06.09.2005 р. Ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 ) - закрити. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 . Адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . Документ, який посвідчує особу: паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій обл., 06.09.2005 р. Ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 20 вересня 2024 року відповідачем безпідставно складено протокол про адміністративне правопорушення №198 від 20 вересня 2024 р. та винесено оскаржувану постанову №198 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 20 вересня 2024 р. Зазначає, що протиправність оскаржуваної постанови, обумовлена, перш за все, відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що повістка на відправку №Б144/1 була призначена на 20.09.2024 р., не відповідає законодавчим вимогам, які пред`являються до повісток та які визначені у п.29 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, зокрема, в повістці не зазначено час, на який повинен був з`явитися ОСОБА_1 , так, останнім були виконані вимоги законодавства про мобілізацію. Звертає увагу Суду на те, що відповідачем не здійснено фіксації факту правопорушення: встановлення явки чи неявки позивача по повістці на відправку №Б 144/1 призначену на 20.09.2024 р. Стверджує, що відповідач здійснив притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення законодавства про призов під час мобілізації, однак не послався на положення конкретної статті інституційного законодавства, яким є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняті на його виконання підзаконні нормативно-правові акти; не взяв до уваги законодавчі приписи, судову вітчизняну практику та практику ЄСПЛ відносно права окремих категорій громадян на альтернативну не військову службу під час мобілізації, що засновані на положення ч.4 ст. 35 Конституції України. Звертаємо увагу суду на факт не розгляду відповідачем адміністративної справи, оскільки відсутнє рішення відповідача відносно результатів розгляду вищезазначеної заяви позивача від 19.08.2024 р. в межах юрисдикційного адміністративного провадження.

Ухвалою судді від 03.10.2024 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із цим адміністративним позовом. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

21.10.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 22.10.2024 року) представник позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксана Павлівна звернулася з заявою про надання доступу до електронної справи в підсистемі «Електронний суд».

24.10.2024 року через систему «Електроний Суд» представник позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксана Павлівна надіслала до суду клопотання, в якому просила суд провести судове засідання по цій справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 25.10.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксани Павлівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цій адміністративній справі відмовлено.

27.10.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 28.10.2024 року) представник позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксана Павлівна надіслала до суду клопотання, в якому просила суд провести судове засідання по цій справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 29.10.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксани Павлівни про участь у всіх судовому засіданні в режимі відеоконференції по цій адміністративній справі відмовлено.

31.10.2024 року через систему «Електроний Суд» від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надійшла заява про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. 01.11.2024 року представник ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його особистий підпис на заяві.

30.10.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 31.10.2024 року), представник позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксана Павлівна надіслала до суду клопотання, в якому просила суд провести судове засідання по цій справі в режимі відеоконференції.

Листом Київського районного суду м.Одеси від 04.11.2024 року №ЕП-2891 ОСОБА_3 у було поінформовано, що в ухвалі про відкриття провадження по справі не було зазначено про наявність у суді відповідної технічної можливості для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Зазначено, що у приміщенні Київського районного суду м. Одеси наявні лише два зали судового засідання, обладнані системою відеоконференції, які використовуються слідчими суддями для зв`язування з місцями тимчасового утримання осіб, які перебувають під вартою.

08.11.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 11.11.2024 року) представник позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксана Павлівна надіслала клопотання, в якому просила суд розглянути справу без участі позивача та його представника.

10.11.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 11.11.2024 року) від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення судового засідання та поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

10.11.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 11.11.2024 року) від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову.

За клопотанням представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , судове засідання, призначене на 12.11.2024 року на 12.15 год. відкладено до 11.12.2024 року до 14.00 год.

13.11.2024 року через систему «Електроний Суд» (зареєстровано 14.11.2024 року) представник позивача ОСОБА_1 Бердніченко Оксана Павлівна надіслала Відповідь на Відзив на позовну заяву.

Сторони у судове засідання, призначене на 11.12.2024 року, не з`явилися, повідомлені належним чином.

Оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.09.2024 р. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності позивача, було складено протокол №198 про порушення позивачем вимог частини першої-другої статті 17 Закону України «Про оборону України», статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: встановлено порушення норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в частині не виконання конституційного обов`язку громадянина щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, невиконання військового обов`язку згідно із законодавством. Військовозобов`язаний ОСОБА_1 постановою Військово-лікарської комісії будучи визнаний придатним до проходження військової служби, не надав документальних підтверджень, які надають право на відстрочку від військової служби передбачених частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився від проходження військової служби по мобілізації. Таким чином скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

20.09.2024 року було винесено Постанову №198 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позивач надав свої особисті пояснення 20.09.2024 року, в яких повідомив, що їхати у військову частину відмовляється з релігійних переконань.

Копія оскаржуваної постанови була отримана представником за довіреністю ОСОБА_4 28.09.2024 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Статтею 210-1 ч.1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ст. 210-1 ч.3 КУпАП визначено порушення за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оборону України», особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» було прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.

Відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан. З цієї дати діє воєнний стан, а тому порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності за ст. 210-1 ч.3 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

З аналізу вищезазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ще 19.08.2024 року звертався до відповідача з заявою про заміну виконання військового обов`язку альтернативною не військовою службою, у зв`язку з релігійними переконаннями. До матеріалів справи додано копію Довідки від 19.06.2024 року, згідно якої позивач з 01.08.2002 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, однак, вказана заява відповідачем розглянута не була.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд бере до уваги, що доказів звернення до адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності відповідача щодо нерозгляду вищезазначеної заяви про заміну виконання військового обов`язку альтернативною не військовою службою у зв`язку з релігійними переконаннями у судовому засіданні надано не було.

Відповідно до п. 3 Указу Президента від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу», альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно до ст. 35 ч.4 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до ст. 1 ч.4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Преамбулою Закону №2232-XII встановлено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до статті 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Поряд з цим, 18 травня 2024 року набрав чинності Закону України від 11.04.2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким було внесено зміни до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, виключено строкову військову службу, як один із видів військової служби.

Так, відповідно до ст. 2 ч.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), затвердженого Законом України від 03.03.2022 року №2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ч. 1ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до положень ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27-29, 40, 47, 51, 52, 55-63 цієї Конституції.

Основним національним нормативно-правовим актом у сфері свободи віросповідання є Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації», відповідно до якого видаються інші вітчизняні законодавчі документи.

Стаття 3 даного Закону кожному громадянину в Україні гарантує право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Ніхто не може встановлювати обов`язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Батьки або особи, які їх замінюють, за взаємною згодою мають право виховувати своїх дітей відповідно до своїх власних переконань та ставлення до релігії.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.

Згідно з положеннями ст. 4 ч. 3 ЗУ «Про свободу совісті та релігійні організації», ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Оскільки строкова військова служба і військова служба за призовом під час мобілізації є окремими видами військовими служби, слід зробити висновок, що законодавство не передбачає можливість заміни військового обов`язку проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 283 ч. 1 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно зі ст. 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/2261/19 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Посилання позивача на незаконність оскаржуваної постанови через те, що він за релігійним переконанням не зобов`язаний виконувати законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, суд вважає безпідставними, оскільки протокол та постанова винесені відносно позивача за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

В діях позивача містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч.3 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КУпАП, є правомірною та відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 210-1, 245, 251, 252, 256, 280, 283 КУпАП, Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. ст. 72, 77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Куриленко