Справа № 520/6493/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2024 р. № 520/6493/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 29.12.2022, виходячи з розміру 100 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу участі в бойових діях чи за здійснення заходів з національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії;

- зобов`язати Службу безпеки України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 29.12.2022, виходячи з розміру 100 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу участі в бойових діях чи за здійснення заходів з національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Служба безпеки України протиправно не виплатила йому додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 29.12.2022, виходячи з розміру 100 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу участі в бойових діях чи за здійснення заходів з національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 від 18.03.2024 відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статті 262 КАС України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 дана справа передана на розгляд судді Волошину Д.А. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади.

Ухвалою судді від 14.06.2024 прийнято адміністративну справу до розгляду. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного провадження в порядку статті 262 КАС України. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов.

Копія ухвали про прийняття справи до розгляду надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою суду від 20.09.2024 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано в Служби безпеки України: документи (довідки, бойові журнали, розпорядження, накази тощо) щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24.02.2022 по 10.05.2022; в разі відсутності документів надати відповідні додаткові письмові пояснення; відомості та відповідні докази щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 29.12.2022. Зобов`язано Службу безпеки України надати до суду витребувані судом документи протягом семи календарних днів з дня отримання копії ухвали.

Представник відповідача 25.09.2024 подав до суду заяву про продовження процесуального строку для надання доказів.

Ухвалою суду від 30.09.2024 продовжено відповідачу строк для надання доказів по справі на 10 днів з дня отримання даної ухвали, у зв`язку з поданням відповідачем відповідної заяви.

Представник відповідача 10.10.2024 подав до суду заяву про продовження процесуального строку для надання доказів.

Ухвалою суду від 23.10.2024 продовжено відповідачу строк для надання доказів по справі на 5 днів з дня отримання даної ухвали.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що згідно довідки Управління роботи з особовим складом СБ України від 27.09.2024 № 11/1/4-1747 позивач з 13.10.2022 по 18.11.2022 та з 19.11.2022 по 29.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Відповідні обставини згідно вимог пункту 1 постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 є підставою для виплати додаткової винагороди пропорційно часу участі у таких діях. Згідно довідки наданої Фінансово економічним управлінням СБ України від 27.09.2024 № 21/2-2830 ОСОБА_1 нарахована та виплачена підвищена виплата додаткової винагороди до 100 000, 00 грн. відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за періоди: з 13.10.2022 по 31.10.2022 в сумі 42 903,23 грн; з 01.11.2022 по 18.11.2022 в сумі 42 000,00 грн; з 19.11.2022 по 29.12.2022 в сумі 93 483,00 грн. Тобто, ОСОБА_1 фактично нараховано й виплачено додаткову винагороду за періоди, які ним зазначені у позовній заяві, а саме з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 29.12.2022. Факт виплати відповідачем додаткової винагороди за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022 є підтвердженим зазначеною довідкою Фінансово економічного управління СБ України від 27.09.2024 № 21/2-2830, відповідно до якої додаткова винагорода виплачена в повному обсязі. Відповідач вважає, що права позивача не є порушеними. Просить залишити позовні вимоги без задоволення.

Також, відповідач на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів надав до суду довідку про участь позивача в бойових діях та докази нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди до 100 000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач проходив службу в Службі безпеки України.

Відповідно до витягу з наказу Служби безпеки України від 27.09.2023 №1238-ОС/дск майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом "в" пункту 61, підпунктом "б" (за станом здоров`я - непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у відставку, виключивши зі списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 27.10.2023. (а.с. 7)

У позовній заяві позивач зазначив, що за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022 Службою безпеки України протиправно не виплачено йому додаткову винагороду, виходячи з розміру 100 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу участі в бойових діях чи за здійснення заходів з національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії.

В обґрунтування своєї позиції позивач надав до суду довідки про його участь у бойових діях від 05.12.2023 № 11/1/4-2762, від 05.12.2023 № 11/1/4-2765, що, за доводами позивача, є підставою для нарахування та виплати йому збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди. (а.с. 18-19)

Відповідач заперечив проти доводів позивача, зазначивши, що за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 29.12.2022 позивачу виплачена додаткова винагорода, підвищена до 100 000,00 грн, на підтвердження чого надав до матеріалів справи довідку Фінансово-економічного управління СБ України від 27.09.2024 № 21/2-2830.

Тобто, спірним у даній справі є питання щодо наявності чи відсутності протиправної бездіяльності з боку Служби безпеки України, що, за доводами позивача, виразилася в неневиплаті йому додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022, виходячи з розміру 100 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу участі в бойових діях чи за здійснення заходів з національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії, та щодо наявності права позивача на отримання додаткової винагороди за вказані періоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України" держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю.

Статтею 30 Закону України "Про Службу безпеки України" передбачено, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. ст. 1-2 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 №37 Про грошове забезпечення військовослужбовців та умови оплати праці працівників Служби безпеки України установлено виплачувати військовослужбовцям посадові оклади, крім затверджених цією постановою, оклади за військовими званнями, надбавку за вислугу років, грошову винагороду та матеріальну допомогу, грошову компенсацію замість продовольчого пайка, речового забезпечення та здійснювати інші виплати на умовах і в розмірах, установлених для військовослужбовців Збройних Сил України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 днів та у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України військовий стан неодноразово було продовжено, в тому числі, по теперішній час.

При цьому, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі за текстом - Постанова КМУ № 168).

Згідно пункту 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 (далі Постанова №168) установлено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Згідно абзацу 1 пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців, зокрема, Служби безпеки України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідні накази командира.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" додаткова щомісячна винагорода, установлена Постановою №168, є частиною грошового забезпечення, тому на неї розповсюджуються встановлені законодавством соціальні гарантії щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на вимоги Порядку виплати військовослужбовцям Служби безпеки України додаткової винагороди під час дії воєнного стану затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України 05.09.2023 року № 357, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.09.2023 за №1570/40626 (далі за текстом Порядок № 357).

Водночас, суд звертає увагу, що вказаний нормативний акт, на який посилається позивач, затверджений 05.09.2023 та зареєстрований 07.09.2023.

Пунктом 5 вказаного наказу СБ України, яким затверджено Порядок № 357, зазначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 01 червня 2023 року.

Тобто, зазначений Порядок, на який посилається позивач, не був чинним на момент спірних правовідносин.

Разом з тим, суд зазначає, що правовідносини, пов`язані з виплатами, які передбачені постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, в системі Служби безпеки України, в спірні в даній справі періоди врегульовані наказом СБ України від 02.03.2022 № 77 "Про затвердження Порядку здійснення деяких виплат військовослужбовцям Служби безпеки України під час воєнного стану" (далі за текстом - Наказ СБ України № 77)

Пунктом 2 розділу ІІІ Наказу СБ України № 77 встановлено, що документи, які є підставою для видання наказів про виплату додаткової винагороди, надсилаються підрозділами ЦУ СБУ, Штабом АТЦ для підготовки проектів відповідних наказів до Управління роботи з особовим складом СБУ або відповідного підрозділу кадрового забезпечення, в органах та закладах СБУ - до підрозділів кадрового забезпечення.

Також пунктом 4 розділу ІІ Наказу СБ України № 77 встановлено, що безпосередня участь у бойових діях визначається на підставі: наказу (розпорядження) про виконання бойових завдань (заходів); підсумкового рапорту начальника підрозділу (групи), у складі якого (якої) військовослужбовець брав участь у бойових діях. До рапорту долучаються підписані начальником підрозділу (групи) списки особового складу, який брав безпосередню участь у бойових діях, із зазначенням посади, військового звання, прізвища та ініціалів, строку участі кожного військовослужбовця, який брав безпосередню участь у бойових діях. Кожен аркуш списків завіряється підписом начальника підрозділу (групи).

Отже, з аналізу наведених вище положень вбачається, що підставами для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168 військовослужбовцям СБ України, які брали безпосередню участь у бойових діях у спірний в даній справі період є накази (розпорядження) про виконання бойових завдань (заходів) та підсумкові рапорти.

Також, суд зазначає, що порядок виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України визначено Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженою наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10.04.2018 №515/ДСК (далі Інструкція №515/ДСК), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.04.2018 за №512/31964.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції №515/ДСК грошове забезпечення виплачується, зокрема, військовослужбовцям СБУ, які перебувають у розпорядженні відповідних начальників (керівників) органів, підрозділів, закладів та установ СБУ.

Так, у даній справ спірним є питання щодо наявності чи відсутності протиправної бездіяльності з боку Служби безпеки України, що, за доводами позивача, виразилася в неневиплаті йому додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 по 10.06.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022, виходячи з розміру 100 000,00 гривень з розрахунку за один місяць, але пропорційно усьому часу участі в бойових діях чи за здійснення заходів з національної безпеки і оборони для відсічі і стримування збройної агресії, та щодо наявності права позивача на отримання додаткової винагороди за вказані періоди.

Судом встановлено, що матеріали справи містять наступні докази щодо участі позивача в бойових діях:

- довідка від 05.12.2023 № 11/1/4-2762, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно в періоди з 01.10.2022 по 12.10.2022, з 13.10.2022 по 18.11.2022, з 19.11.2022 по 29.12.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій, Харківській, Луганській та Запорізькій областях (підстава: бойові донесення від 15.10.2022 № 91т, від 19.11.2022 № 121т, від 15.01.2023 №193т) (а.с. 18);

- довідка від 05.12.2023 № 11/1/4-2765, в якій зазначено, що ОСОБА_1 дійсно в періоди, зокрема, з 01.01.2022 по 13.02.2022, з 22.02.2022 по 23.02.2022, з 11.05.2022 по 10.06.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях (а.с. 19).

Тобто, матеріали справи містять докази того, що в спірний період, а саме з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022 позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, про що зазначено в довідці від 05.12.2023 № 11/1/4-2762. (а.с. 18)

При цьому, суд зазначає, що матеріали справи містять довідки Фінансово-економічного управління СБ України від 27.09.2024 № 21/2-2830 та від 29.03.2024 № 21/2-750, в яких містяться відомості про те, що ОСОБА_1 нарахована та виплачена підвищена додаткова винагорода до 100 000,00 грн відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, зокрема: з 01.11.2022 по 18.11.2022 в сумі 42 000,00 грн, з 19.11.2022 по 29.12.2022 в сумі 93483,87 грн.

Тобто, судом встановлено, що в спірні в даній справі періоди, зокрема, за періоди з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022 позивач дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та за вказані періоди позивачу було виплачено підвищену додаткову винагороду до 100 000,00 грн відповідно до постанови КМУ № 168 пропорційно дня участі в таких заходах.

Позивачем зазначених обставин не спростовано. Доказів невиплати позивачу зазначеної додаткової винагороди за спірні періоди, а саме з 01.11.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2022 по 29.12.2022 або відмови відповідача у виплаті позивачу такої винагороди матеріали справи не містять.

Отже, судом встановлено, що в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними.

Щодо заявленого позивачем періоду з 24.02.2022 по 10.06.2022, суд зазначає наступне.

Так, довідка від 05.12.2023 № 11/1/4-2765 про участь позивача в бойових діях містить відомості про те, що позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, зокрема, з 11.05.2022 по 10.06.2022.

Довідки Фінансово-економічного управління СБ України від 27.09.2024 № 21/2-2830 та від 29.03.2024 № 21/2-750 містять відомості про те, що ОСОБА_1 нарахована та виплачена підвищена додаткова винагорода до 100 000,00 грн відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022, зокрема: з 02.05.2022 по 06.05.2022 в сумі 11 290,32 грн, з 09.05.2022 по 13.05.2022 в сумі 11 290,35 грн, з 14.05.2022 по 31.05.2022 в сумі 40 645,16 грн та з 01.06.2022 по 10.06.2022 в сумі 23 333,33 грн.

Тобто, за частину спірного періоду, а саме з 02.05.2022 по 06.05.2022 та з 09.05.2022 по 10.06.2022 позивачу була виплачена збільшена до 100 000,00 грн додаткова винагорода пропорційно дням участі в таких заходах, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних документів про безпосередню участь позивача у бойових діях з 24.02.2022 по 10.05.2022. Позовна заява та заява про збільшення позовних вимог жодних фактичних обґрунтувань щодо зазначеного періоду також не містить.

У листі від 30.09.2024 відповідач повідомив про відсутність відомостей про участь позивача в бойових діях за період з 24.02.2022 по 10.05.2022, що й стало підставою для ненарахування та невиплати позивачу спірної додаткової винагороди за вказаний період.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження безпосередньої участі в бойових діях у спірний період не надано відповідних наказів про направлення позивача для безпосередньої участі в бойових діях або заходах з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, рапортів, доручень, довідок, бойових журналів або інших відповідних документів.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За викладених обставин, судом не встановлено бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 11.05.2022, оскільки позивачем не надано доказів безпосередньої участі в бойових діях у зазначений період, що було б підставою для виплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000,00 грн.

Судом з матеріалів справи не встановлено, що позивач набув права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, за вказаний період.

Щодо інших спірних періодів, то судом з матеріалів справи встановлено та позивачем не спростовано, що в інші спірні періоди позивач дійсно брав безпосередню участь у бойових діях, однак позивачу вже було виплачено за такі періоди збільшену до 100 000,00 грн додаткову винагороду, пропорційно дням участі в бойових діях, докази чого містяться в матеріалах справи. Отже, в цій частині позовних вимог права позивача не є порушеними.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, позивачем не надано до суду належних доказів щодо вчинення відповідачем протиправної бездіяльності або щодо наявності порушеного права позивача. Судом таких обставин також не встановлено.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Служби безпеки України (вул. Володимирська, буд. 33 м. Київ, 01001, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН