Справа № 420/10290/24
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/10290/24

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

02 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн. до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ;

- витребувати з державного бюджету України на користь позивача стягнуті з нього на підставі постанови начальника відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти в сумі 37700 грн, а саме: 34000 грн адміністративно-господарського штрафу, стягнутого на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті за постановою № ПШ 020688 від 04.09.2023 року; 3400 грн виконавчого збору, 231 грн та 69 грн витрат виконавчого провадження, стягнутих на рахунки Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), за рахунок бюджетних асигнувань на утримання Державної служби України з безпеки на транспорті та шляхом повернення сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідачем, у відношенні його батька - ОСОБА_2 , як перевізника, прийнято оскаржувану постанову. Позивач вважає прийняту постанову протиправною, оскільки на час її винесення ОСОБА_2 помер. Також, як на підставу для скасування постанови, позивач наголошує на допущених порушеннях у її оформлені, зокрема під час зазначення РНОКПП та дати народження.

Крім того, у зв`язку винесенням оскаржуваної постанови та відкриттям виконавчого провадження, позивач вимушений був сплатити адміністративно-господарський штраф, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які мають бути йому повернуті на підставі ст. 1212 ЦК України, згідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до відзиву Укртрансбезпеки, відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання міжнародних перевезень вантажу встановлена відсутність паперова роздруківка роботи водія з цифрового тахографа, водій не використовував особисту картку водія в цифровому тахографі. Відсутність усіх необхідних документів на момент проведення рейдової перевірки знайшла своє відображення в акті від 28.07.2023 року № 356829.

Щодо доводів позивача, що оскаржувана постанова винесена після смерті ОСОБА_2 , відповідач зазначає, що у Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті відсутні повноваження щодо перевірки актуальних записів реєстру ДРАЦС, зокрема, щодо встановлення статусу тієї чи іншої особи. Відповідач, при запрошенні відповідальної особи на розгляд справи використав доступ до наявних відкритих джерел державних реєстрів, зокрема, Єдиного державного реєстру, встановивши офіційне зареєстроване місцезнаходження автомобільного перевізника. В подальшому, 04.09.2023 року року в приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області відбувся розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом № 356823.

Південне міжрегіональне управління юстиції (м. Одеса) подало відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в Арцизькому відділі державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 73388069 з виконання постанови № ПШ020688 виданої 04.09.2023 року Державною службою України з безпеки на транспорті про стягнення з ОСОБА_2 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 34 000 грн.

14.12.2023 року на рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли кошти у розмірі 37 700 грн за виконавчим провадженням № 73388069.

Отже, жодних порушень вимог чинного законодавства у відношенні позивача з боку державного виконавця під час здійснення виконавчих дій не допущено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ПШ 020688 від 04.09.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 34000 грн до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт наголошує, що оскаржувана постанова винесена внаслідок допущених ОСОБА_2 , як перевізником, порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання міжнародних перевезень вантажу.

Також апелянт вказує, що на час винесення спірної постанови були відсутні відомості стосовно смерті ОСОБА_2 та територіальний орган не мав змоги встановити їх самостійно.

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористались. Про розгляд справи повідомлену встановлений процесуальним законом спосіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.07.2023 року співробітниками Укртрансбезпеки зупинено транспортний засіб марки VOLVO/SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки VOLVO/SCHMITZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_2 .

Як вбачається з акту №356829 від 28.07.2023 року, під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ. Виконання резидентами України міжнародних перевезень вантажів без документів, визначених статтею 53 Закону № 2344-ІІІ, а саме: відсутня паперова роздруківка роботи водія з цифрового тахографа, водій не використовував особисту картку водія в цифровому тахографі. Транспортний засіб був обладнаний цифровим тахографом.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 01.07.2013 року, місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області на адресу ОСОБА_2 направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт № 63178/33/24-23 від 18.08.2023 року.

На підставі акту №356829 від 28.07.2023 року, відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті 04.09.2023 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 020688, згідно якої до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі абз.6 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн.

Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області направлено до примусового виконання постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 04 вересня 2023 року № ПШ 020688 для стягнення в дохід Державного бюджету України штрафу у розмірі 34 000,00 грн з ФОП ОСОБА_2 .

21.11.2023 року в.о. начальника відділу Арцизького відділу державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

14.12.2023 року на рахунок відділу з обліку депозитних сум надійшли кошти у розмірі 37 700,00 грн, за виконавчим провадженням № 73388069.

15.12.2023 року виконавче провадження № 73388069 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону, у зв`язку з повним та фактичним виконанням вимог виконавчого документа.

Не погоджуючись з правомірністю постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та зазначаючи про необхідність повернення сплачених у виконавчому проваджені коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов в частині скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 020688 від 04.09.2023 року, суд першої інстанції виходив з того, що на час її винесення постанови, особа, яка притягалась до відповідальності, померла, у зв`язку з чим втратила свою правоздатність та дієздатність.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III.

Відповідно до ч.8 ст.53 Закону № 2344-III водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Абзацом 6 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III, передбачено адміністративногосподарський штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оскаржуваного рішення вбачається, що до ОСОБА_2 , як до перевізника, 04.09.2023 року застосовано адміністративно-господарський штраф за ненадання водієм документів, визначених ст.53 Закону № 2344-III, а саме відсутність паперової роздруківки роботи водія з цифрового тахографа, водій не використовував особисту картку водія в цифровому тахографі.

Проте, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Застосування адміністративного-господарського штрафу у даному випадку регламентовано Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, однак вказаний Порядок не визначає підстави для звільнення від відповідальності у зв`язку зі смертю особи, яка притягується до відповідальності.

Однак ч.6 ст. 7 КАС України визначено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 30 Цивільного кодексу України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Отже, у разі смерті фізичної особи, вона не може бути притягнута до жодного з видів відповідальності, з огляду на припинення її діє- та правоздатності.

Посилання апелянта на відсутність у нього відомостей про смерть ОСОБА_2 на час винесення оскаржуваної постанови не спростовує наведені вище висновки.

Таким чином судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки предметом апеляційного перегляду є рішення в частині задоволення позовних вимог та за відсутністю підстав, передбачених ч.2 ст.308 КАС України, судова колегія не надає правової оцінки висновкам суду в частині відмови у позові.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 07 травня 2024 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко