Справа № 140/720/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/720/24 пров. № А/857/10521/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №140/720/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`зання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Смокович В. І.,

час ухвалення рішення 19 березня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо переведення на пенсію по віку із застосуванням середньої заробітної плати за 2019-2021 роки та без врахування частини 2 статті 56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити йому нарахування та виплату пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021-2023 роки) та з врахуванням ч.2 ст.56 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: щодо збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 20-річний стаж, але не вище 75 процентів заробітку з дня подачі заяви, з 08 січня 2024 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що при первинному зверненні до відповідача йому була призначена пенсія за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а з січня 2024 року йому призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. Зазначає, що у спірних правовідносинах має місце саме призначення пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058- IV. Таким чином, він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначення пенсії, а саме: 2021-2023 року. З врахуванням наведеного вище просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021-2023 роки) з 08 січня 2024 року та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким адміністративний позов в цій частині позовних вимог задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Волинській області.

22 травня 2022 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, а з 08 січня 2024 року на підстав поданої заяви позивача переведено на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначеної зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ.

Розмір пенсії визначено на підставі частини першої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі- Закон №1058-ІV).

Позивач вважаючи, що має право на здійснення перерахунку та виплати пенсії з врахуванням вимог частини другої статті 56 Закону №796-ХІІ із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж 20 років, а також на застосування показника середньої заробітної плати за три роки, що передують року звернення за призначення пенсії, а саме: 2021-2023 року звернувся з цим позовом у суд.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи не підтверджено, що позивач виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини 2 статті 27 Закону №1058-IV, тому відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин, обґрунтовано відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії, передбаченого положеннями частини 2 статті 56 Закону №796-XII. Крім того, оскільки мало місце призначення одного й того самого виду пенсії (пенсії за віком), тому показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком (у спірному випадку пенсії за вислугу років), а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів зазначає, що позивач оскаржує рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2021-2023 роки) з 08 січня 2024 року, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги у цій частині позовних вимог.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині відмовлених позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

За змістом ч.1 ст.2 Закону №1058-IV перший рівень - солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 цього Закону особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Таким чином, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.

Ч.1 ст.45 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За змістом ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 22 травня 2022 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, а з 08 січня 2024 року позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ вперше, і цей факт не заперечується сторонами.

Таким чином, у розглядуваному випадку мало місце призначення позивачу іншої пенсії за іншим законом, а доводи пенсійного органу про те, що мало місце переведення з одного виду пенсії на інший на вид пенсії є помилковими.

Верховним Судом неодноразово викладена правова позиція у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №428/450/17, від 22 січня 2019 року у справі №577/2457/17 про те, що особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як вперше призначена.

Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №240/4170/19 від 29 березня 2023 року, від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23, від 27 листопада 2024 року у справі №560/11681/23.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що відповідачем неправильно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки та не враховано приписи частини другої статті 40 Закону №1058-ІV, оскільки при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у 2024 році має застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки, а не здійснюватися перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що бездіяльність відповідача є протиправною, так як останнім при призначенні позивачу пенсії за віком неправильно застосовано розмір середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019-2021 роки, оскільки фактично позивачу призначено вперше пенсію за віком згідно із Законом України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року 08 січня 2024 року, а тому з метою належного способу захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 08 січня 2024 року перерахунок призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині відмови позивачу у застосуванні при призначенні пенсії за віком показника заробітної плати за 2021-2023 роки прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №140/720/24 переглянуто в межах доводів апеляційної скарги та вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в решті вимог.

Враховуючи те, що по суті розгляду вказаної справи позовні вимоги позивача задоволено частково, то відповідно до ст.139 КАС України із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на суму 605,60 грн за подання позовної заяви та 908,40 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №140/720/24 в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо застосування при призначенні пенсії за віком показника заробітної плати за 2021 -2023 роки скасувати та прийняти нову постанову, якою ці позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у застосуванні при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2021, 2022 та 2023 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2021-2023 роки відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV з 08 січня 2024 року з урахуванням раніше виплачених сум.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року у справі №140/720/24 залишити без змін.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області () на користь ОСОБА_1 судовий збір на 605,60 грн за подання позовної заяви та 908,40 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11 грудня 2024 року.