Справа № 420/1697/24
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №420/1697/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій, виражених у порушеннях законодавства про доступ до публічної інформації та у наданні відмови у реєстрації, та відмові у задоволенні запиту на інформацію на інформаційний запит від 14.12.2023 року, та зобов`язання утриматися від порушення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», визнання протиправною бездіяльності, яка виражена у порушенні законодавства про доступ до публічної інформації та ненаданні відповіді на запит на інформацію від 06.01.2024 року, зобов`язання надати інформацію відповідно змісту запитів від 14.12.2023 року та 06.01.2024 року у повному обсязі протягом п`яти днів з дня винесення рішення по справі.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року (суддя ОСОБА_2 ) прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 18.06.2024 року звільнено з посади судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справу передано на розгляд судді Свиді Л.І.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року справу №420/1697/24 прийнято до свого провадження та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що дії та бездіяльність відповідача, виражені у ненаданні відповіді на інформаційний запит та письмовій відмові в задоволенні запиту на інформацію всупереч норм ЗУ «Про доступ до публічної інформації» є протиправними та порушують права позивача, оскільки у нього не існувало певних обставин які перешкоджали належному виконанню функцій державним органом з виконання вимог законодавства про доступ до публічної інформації.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, порушення його прав відсутні, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки МОУ було надано відповідні відповіді на подані звернення.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 14.12.2023 року через інтернет-сайт «Доступ до правди» направив до Міністерства оборони України запит про доступ до публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати наступну інформацію: які є механізми усунення не занесення своєчасно відомостей до ЖБД про отримання шкоди здоров`ю для можливості складання необхідних документів та отримання ним компенсації за отриману шкоду здоров`ю при виконанні бойового завдання.

В обґрунтування поданого запиту позивач зазначив, що ним при виході по БР для виконання завдання на лівому березі Дніпра було отримано травму. По поверненні ця подія не була внесена до ЖБД командиром, не заповнювалась форма 106, не проводилось розслідування, але травма виявилась серйозною й довелось направлятися до шпиталю на операцію. На теперішній час ця травма отримана при виконанні бойового завдання не задокументована як отримана внаслідок участі у бойових діях, період лікування та реабілітації також буде неоплачений, крім того, у випадку списання за станом здоров`я він не зможе отримувати відповідну пенсію. Командир від вирішення цього питання усунувся, а у штабі відповіли, що вже пізно документувати подію.

У відповідь на вказаний запит Міністерство оборони України через інтернет-сайт «Доступ до правди» повідомлено ОСОБА_1 , що звернення попередньо розглянуто в Міноборони і повертається без реєстрації, причина: оформлене без дотримання вимог абзацу 7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян», оскільки не зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, а також відсутні відомості про засоби зв`язку з заявником, рекомендовано надати відомості про військовослужбовця: ПІБ, номер в/ч, та оформити заяву у відповідності із Законом України «Про звернення громадян» і надіслати повторно для розгляду по суті на електронну пошту МОУ.

ОСОБА_1 06.01.2024 року через інтернет-сайт «Доступ до правди» направив до Міністерства оборони України запит про доступ до публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати наступну інформацію: яка сума виплат передбачена нормами закону за отримання травми на бойовому завданні та як вона розраховується на період лікування; яка сума пенсії назначається за отримання травми на бойовому завданні, що призвела до визнання непридатним до військової служби та у разі визнання інвалідності.

В обґрунтування поданого запиту позивач зазначив, що з приводу ненадання відповіді на інформаційний запит до Міністерства оборони України від 14.12.2023 р. він позбавився можливості оформити передбачені законом документи дня отримання компенсацій за отриману у бойових діях травму, яка може стати підставою для інвалідності.

На вказаний запит Міністерство оборони України листом від 11.01.2024 року надало вичерпну відповідь ОСОБА_1 по суті поставлених питань, в якій зазначило: відповідно до пункту 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за №745/32197, військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується грошове забезпечення за останніми займаними посадами за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах. Разом з тим, відповідно до пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та пункту 11 розділу XXXIV Порядку військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Вказаним листом повідомлено, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям здійснюється в порядку і на умовах, встановлених статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 №530 (зареєстрований в Мінюсті 20.10.2014 за №1294/26071). Згаданим Порядком передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності та у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Також, цим листом Міністерство оборони України повідомило позивача про розмір одноразової грошової допомоги. Документи для призначення одноразової грошової допомоги оформлюються: військовослужбовцям, які проходять військову службу - військовою частиною (установою, організацією) за місцем проходження служби, особам звільненим з військової служби - обласними (Київським міським) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Пенсійне забезпечення військовослужбовців здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсії по інвалідності призначаються згідно з розділом III цього Закону.

Не погоджуючись з діями та бездіяльністю відповідача щодо порушення законодавства про доступ до публічної інформації, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно положень ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Згідно положень ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Позивач вважає, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді його запитів від 14.12.2023 року та від 06.01.2024 року.

З аналізу вказаних норм слідує, що публічна інформація, крім встановлених законом випадків, є відкритою, а доступ до неї може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб`єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами, зокрема, фізичних осіб, а перелік підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію є вичерпним.

Тобто, визначальним для публічної інформації є те, що вона повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. При цьому, зазначеним Законом не передбачено надання роз`яснень з будь-яких питань та надання правової оцінки певним фактам.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно положень ст. 3, 5 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Особливою формою колективного звернення громадян до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, органу місцевого самоврядування є електронна петиція, яка подається та розглядається в порядку, передбаченому статтею 23-1 цього Закону.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Звернення про надання безоплатної правничої допомоги розглядаються в порядку, встановленому Законом України «Про безоплатну правничу допомогу».

З матеріалів справи вбачається, що фактично в запиті від 14.12.2023 року позивач просив відповідача повідомити, які є механізми усунення не занесення своєчасно відомостей до ЖБД про отримання шкоди здоров`ю для можливості складання необхідних документів та отримання ним компенсації за отриману шкоду здоров`ю при виконанні бойового завдання.

Згідно правових позицій Верховного Суду, зокрема у постанові від 02.02.2022 року у справі №9901/390/21, запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, тобто раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям «відображеності та задокументованості») і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з відповідачем, що запит ОСОБА_1 від 14.12.2023 року не є запитом на публічну інформацію, оскільки в ньому відсутній опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа щодо якого зроблено запит, а Міністерство оборони України не є володільцем інформації, яка стосується обставин отримання ним травми як військовослужбовцем при виконанні бойового завдання.

Таким чином, запит ОСОБА_1 від 14.12.2023 року фактично є зверненням громадянина, який скаржиться на дії посадових осіб військової частини, які не провели службове розслідування по факту отримання травми військовослужбовцем під час проходження ним військової служби і не внесли відомості про травму в журнал, який має знаходитися у військовій частині, де позивач проходить службу.

Відповідно до п.3.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» після одержання запиту на інформацію, який подано згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації», проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п.2 ч.5 ст.19, п.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян». При цьому, запитувача повинно бути повідомлено про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Тобто, оскільки звернення ОСОБА_1 від 14.12.2023 року не відповідало вимогам до звернення, які передбачені Законом України «Про звернення громадян», йому було роз`яснено, що воно оформлене без дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян», та рекомендовано надати відповідні відомості згідно Законом України «Про звернення громадян» і надіслати повторно для розгляду по суті на електронну пошту Міністерства оборони України.

В свою чергу, на запит ОСОБА_1 від 06.01.2024 року Міністерством оборони України листом від 11.01.2024 року надана вичерпна та повна відповідь по суті поставлених питань.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться в розпорядженні держави. Але таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням (яке у цій справі відсутнє), і, по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів, і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2016 року у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява №18030/11, пункт 156) і від 26 березня 2020 року у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява №10090/16, пункт 96)).

Велика Палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» («Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary») (заява №18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (§ 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (§ 158-170):

- Мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань, і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;

- Характер запитуваної інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;

- Особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть, насамперед, журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;

- Готовність і доступність запитуваної інформації. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.

Доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача-запитувача інформації. Особа, у розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет наявності в ньому відповідного обґрунтування.

За таких обставин, матеріали справи не містять належних доказів, що відповідач - Міністерство оборони України порушило вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляду запитів позивача від 14.12.2023 року та 06.01.2024 року.

Отже, позивачем не доведено факту вчинення з боку відповідача порушення його прав, свобод та інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У розвиток цієї конституційної норми частиною 1 та 3 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

При цьому, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах (стаття 2 КАС України).

Конституційний Суд України, надаючи тлумачення частини другої статті 55 Конституції України в своєму Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №826/4406/16 та від 29.06.2021 року у справі №1/380/2019/000578.

З урахуванням зазначеного, якщо право позивача порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

В даному ж випадку під час розгляду справи суд не встановив порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, у суду відсутні підстави визнавати неправомірними дії відповідача, виражених у порушеннях законодавства про доступ до публічної інформації та у наданні відмови у реєстрації, та відмові у задоволенні запиту на інформацію на інформаційний запит від 14.12.2023 року, зобов`язувати його утриматися від порушення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», визнавати протиправною бездіяльність відповідача, яка виражена у порушенні законодавства про доступ до публічної інформації та ненаданні відповіді на запит на інформацію від 06.01.2024 року, зобов`язувати його надавати інформацію відповідно змісту запитів від 14.12.2023 року та 06.01.2024 року у повному обсязі протягом п`яти днів з дня винесення рішення по справі.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами, адже згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ) про визнання неправомірними дій, виражених у порушеннях законодавства про доступ до публічної інформації та у наданні відмови у реєстрації, та відмові у задоволенні запиту на інформацію на інформаційний запит від 14.12.2023 року, та зобов`язання утриматися від порушення норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», визнання протиправною бездіяльності, яка виражена у порушенні законодавства про доступ до публічної інформації та ненаданні відповіді на запит на інформацію від 06.01.2024 року, зобов`язання надати інформацію відповідно змісту запитів від 14.12.2023 року та 06.01.2024 року у повному обсязі протягом п`яти днів з дня винесення рішення по справі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА