Справа № 420/25382/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військової частини НОМЕР_2 , в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка оформлена довідкою №1419 від 15.05.2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 повторно направити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 для медичного огляду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо визначення ступеню придатності до військової служби відповідно до приписів чинного законодавства;

- зобов`язати військово-лікарську комісію Військової частини НОМЕР_3 повторно провести медичний огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо визначення ступеню придатності до військової служби відповідно до приписів чинного законодавства.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 . 15.05.2024 року позивач протиправно, з застосуванням фізичного насилля було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено мене на проходження військово-лікарської комісії. Позивач зазначає, що він не досяг мобілізаційного віку, не підписував ніякого контракту зі ЗСУ, а був незаконно відправлений до військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до Довідки №1419 виданої Військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивача визнано здоровим та придатним до військової служби. В свою чергу, позивач перебуває на обліку у офтальмолога з дитинства через захворювання «змішаний астигматизм, амбліопія середнього ступеню». Проте, на всі вимоги пройти повторну військово-лікарську комісію представники військової частини НОМЕР_3 , де станом на теперішній час позивач проходить військову службу, відповідають відмовою та ухиляються від направлення його для проходження ВЛК. Натомість, через відсутність належного лікування та значні фізичні навантаження, стан здоров`я погіршився, позивач почав ще гірше бачити, що може призвести до тяжких наслідків.

26.09.2024 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 16.05.2024 №138 військовослужбовець ОСОБА_1 прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5 за мобілізаційним планом, з 16 травня 2024 року зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду курсанта. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21.08.2024 №237 військовослужбовця призваного за мобілізацією ОСОБА_1 , курсанта 3 навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , згідно розпорядження Генерального штабу Збройних сил України №14237дск від 18 серпня 2024 року направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , з 21 серпня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 . Відповідно до п. 6.1. глави 6 розділу ІІ направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та зі метою, визначеними цим Положенням. Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище маніть право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд В Ж з метою визначення ступеня придатності до військової служби , виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час. обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби. Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454. Шляхом вивчення Журналів реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_3 встановлено, що за період проходження військової служби з 16 травня 2024 року по 21 серпня 2024 року від військовослужбовця ОСОБА_1 , рапортів з проханням направити його на ВЛК не надходило.

14.10.2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що Позивач 15.05.2024 направлений Відповідачем до постійно діючої позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я. За результатами проходження визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою № 1419 від 15.05.2024 (додається). Позивач пройшов військово-лікарську комісію 15.05.2024 у складі 7 (семи) лікарів: терапевт, хірург, невропатолог, офтальмолог, лор, дерматовенеролог, психіатр, що підтверджено проходження позивачем військово-лікарської комісії належним чином, відповідно до вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, Додаток 2 та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008. Таким чином, на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від № 69/2022 від 24.02.2022 та наказу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про призов на військову службу по мобілізації № 145 від 16.05.2024 Позивач призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_3 . Отже, Позивач призваний на військову службу у відповідності до вимог чинного законодавства України та у межах повноважень, жодних протиправних дій не допущено, у зв`язку з чим, вважаю, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заяви чи клопотання від сторін.

26.09.2024 року до суду від представника Військової частини НОМЕР_3 надійшло клопотання, в якому представник просить визнати військову частину НОМЕР_3 неналежним відповідачем у справі №420/25382/24.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_3 про визнання військову частину НОМЕР_3 неналежним відповідачем у справі №420/25382/24 відмовлено; залучено до участі у справі в якості другого відповідача військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 15.05.2024 року був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.05.2024 року позивач направлений ІНФОРМАЦІЯ_6 до постійно діючої позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я.

За результатами проходження ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою № 1419 від 15.05.2024 року.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 16.05.2024 року № 145 «Про призов на військову службу по мобілізації», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від № 69/2022 від 24.02.2022 року , солдат ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 16.05.2024 року №138 військовослужбовець ОСОБА_1 прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5 за мобілізаційним планом, з 16 травня 2024 року зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду курсанта.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21.08.2024 року №237 військовослужбовця призваного за мобілізацією ОСОБА_1 , курсанта 3 навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , згідно розпорядження Генерального штабу Збройних сил України №14237дск від 18 серпня 2024 року направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , з 21 серпня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .

Не погодившись із наказом про призов для проходження військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Ці строки неодноразово продовжувалися аналогічними Указами Президента України та тривають надалі.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII, в редакції станом на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 5 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Частиною 2 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Призовний вік встановлений у частині 1 статті 15 Закону №2232-XII, яка визначає, що для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону №2232-XII, громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президент України №1153/2008 від 10.12.2008 року (далі Положення №1153/2008), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Абзац 2 частини 1 статті 39 Закону №2232-XII передбачає, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку..

Як передбачено частиною 1 статті 37 Закону №2232-XII взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України:

1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які за рішенням комісії з питань взяття на військовий облік пройшли медичний огляд; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку;

2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;

3) на військовий облік резервістів: які зараховані до військового оперативного резерву; які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань; резервісти, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України на нове місце проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, (далі Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку) (пункт 5 Порядку № 1487).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом» від 01.02.2023 року № 92 внесено зміни до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 року № 352, шляхом доповнення Положення розділом XI «Особливості призову на строкову військову службу під час дії воєнного стану» такого змісту, зокрема: під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться (пункт 115).

Висновки суду.

Із системного аналізу положень чинного законодавства вбачається, що у зв`язку із введенням воєнного стану та загальної мобілізації в Україні на військовий облік військовозобов`язаних беруть громадян, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників, тобто встановлюється віковий ценз від 18 до 25 років для призовників.

Призовник і військовозобов`язаний - це різні категорії громадян у сфері військового обліку.

Строкова військова служба і військова служба за призовом під час мобілізації - це різні види військової служби.

До строкової служби можуть бути призвані призовники, до військової служби за призовом під час мобілізації - військовозобов`язані.

Суд встановив, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто позивачу станом на час виникнення спірних правовідносин виповнилося 22 роки.

Таким чином, позивач належить до категорії осіб-призовників, згоди на проходження військової служби у добровільному порядку не давав.

Станом на сьогодні в Україні діє особливий період правовий режим воєнного стану, строкова військова служба не проходиться, а проводиться загальна мобілізація.

Отже, особи, які перебувають на військовому обліку призовників - визначені в пункті 1 частини 1 статті 37 Закону №2232-XII (в редакції станом на 19.05.2024). Натомість, особи, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, визначені в пункті 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-XII.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що у досліджуваний період на військову службу можуть бути призвані громадяни віком від 18 до 25 років і згідно з абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону №2232-XII, на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Таким чином, визначальним у даній справі є те, що дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації призвели до зарахування позивача до складу військової частини НОМЕР_3 та згодом до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 за результатами розгляду документів позивача про встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, присвоїв позивачеві статус військовозобов`язаного, в результаті чого прийняв наказ №145 від 15.05.2024 з метою призову його на військову службу до Збройних сил України.

Отже, оскільки позивач не досяг 25-річного віку, добровільно не надав згоди на проходження військової служби за контрактом, відповідач неправомірно прийняв наказ №145 від 15.05.2024 року в частині призову та відправлення у розпорядження військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з тим, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо проведення призову ОСОБА_1 є протиправними, то за таких обставин позивач не мав бути зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та згодом до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Встановлена судом протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації внаслідок порушення процедури проведення мобілізаційних заходів є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих наказів про зарахування позивача до складу військової частини НОМЕР_3 та в подальшому до військової частини НОМЕР_2 .

У частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, зазначений принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Верховний Суду неодноразово наголошував на тому, що суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, зокрема у постановах від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18 тощо.

Вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві. Наприклад, позивач просить визнати протиправними дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, однак не просить суд зобов`язати його вчинити певні дії чи прийняти рішення; просить визнати протиправним акт індивідуальної дії, однак не просить суд про його скасування тощо.

Отже, суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, однак відповідно до імперативних вимог процесуального законодавства.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 804/1457/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 802/295/17-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а тощо.

Таким чином, принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду. Вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких відхід обґрунтований судом у судовому рішенні.

За правовою позицією ВС, що міститься у постанові від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Тобто, адміністративний суд, використовуючи всі надані йому процесуальним законом повноваження, з урахуванням фактичних обставин справи та положень законодавства, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень; ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків); ухвалення судами рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав позивача або не гарантують забезпечення примусового виконання судового рішення, не відповідає змісту цього поняття.

Із питанням щодо забезпечення ефективності судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві безпосередньо пов`язане питання щодо меж розгляду судами позовних вимог, апеляційної чи касаційної скарг, зокрема, право суду самостійно, з виходом за межі позовних вимог або вимог апеляційної чи касаційної скарг, застосовувати найбільш ефективний за даних обставин спосіб захисту прав позивача.

З цього приводу слушним видається правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/1961/18, відповідно до якого вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: 1) лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; 2) повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; 3) вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту позивача є визнання протиправним та скасування наказу «Про призов на військову службу по мобілізації» №145 від 16.05.2024 року в частині, що стосується позивача.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов на військову службу по мобілізації» №145 від 16.05.2024 року в частині, що стосується ОСОБА_1 .

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко