Справа № 460/7029/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/7029/24 пров. № А/857/24200/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року в справі № 460/7029/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н.В..,

час ухвалення рішення 02.09.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 02.09.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №44 від 29.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №44 від 22.03.2024, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №44 від 11.04.2024, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №44 від 04.06.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 18.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 з 18.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ, зокрема є необхідна кількість страхового стажу. Твердить, що згідно з наданими позивачем документами страховий стаж останнього становить 18 років 5 місяців 28 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1990, оскільки відсутня інформація про перейменування організації (ППЧ-2 при прийнятті, 2-А Частина професійної пожежної охорони МВС України при звільненні). Із трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається що ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 05.04.1990 в ППЧ-2, а запис про звільнення з роботи з 07.08.1996 засвідчено печаткою з якої вбачається назва підприємства 2-А Частина професійної пожежної охорони МВС України, тобто назва підприємства при прийнятті не співпадає із назвою підприємства на печатці, якою засвідчено запис про звільнення.

Також не погоджується з ухваленим рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ в Рівненській області, відтак подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 24 роки. За доданими позивачем документами до заяви, підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1990 немає, оскільки відсутня інформація про перейменування організації (ППЧ-2 при прийнятті, 2-А частина професійної пожежної охорони МВС України при звільненні). В представлених довідках від 20.02.2024 № 6202-737/62 09 ГУ ДСНС України в Рівненській області та від 28.02.2024 № 1174/116/05/12-2024 УМВС в Рівненській області відсутня інформація стосовно перейменування організації, відсутня інформація про періоди роботи та причини щодо неможливості одержання документів у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, чим порушено норми п. 17 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 з наступними змінами.

Також зазначає, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 308 КАС України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Озерськ Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області та є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_2 , виданим 24.06.2021 Рівненською облдержадміністрацією повторно замість посвідчення серії НОМЕР_3 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Дубровицької міської ради №309 від 20.06.2024, позивач проживає і зареєстрований в селі Озерськ Сарненського району Рівненської області з 17.12.1969 по 09.12.1987, з грудня 1989 і по даний час. Довідка видана на підставі записів у погосподарських книгах за 1986-2025 роки.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Озерськ Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з даними військового квитка НОМЕР_4 позивач проходив військову службу 17.12.1987 по 24.11.1989 в лавах радянської армії. На сторінці 24 військового квитка НОМЕР_4 зазначено про виправлення з «16» на «17» на титульній сторінці (в даті народження) на підставі паспорта НОМЕР_5 виданого 06.11.1996 скріплено гербовою печаткою та підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до даних трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 05.04.1990, що стосується спірних періодів роботи:

запис №1 05.04.1990 прийнятий на посаду респіраторщика в ППЧ-2 по охороні БПФ (Дубровицької бавовно-прядильної фабрики): наказ №28 від 05.04.1990 (підпис начальника ППЧ-2);

запис №3 07.08.1996 звільнений у зв`язку з скороченням штату: наказ №127 від 06.08.1996 (підпис начальника ППЧ-2/печатка «2-А частина професійної пожежної охорони МВС України»).

27.12.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №44 від 29.12.2023 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж. У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки; страховий стаж становить 18 років 2 місяці 8 днів з необхідних 24 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1990 з 05.04.1990 по 07.08.1996, оскільки відсутня інформація про перейменування організації. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, що передбачено Порядком №637. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 8 місяців 1 день, загальний період проживання у вказаній зоні 35 років 7 місяців 9 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років.

15.03.2024 позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №44 від 22.03.2024 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж. У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки 2 місяці; страховий стаж становить 21 рік 8 місяців 1 день, необхідний страховий стаж має становити 24 роки. До страхового стажу не зараховано: період проходження строкової військової служби з 17.12.1987 по 20.11.1989, згідно наданого військового квитка від 15.12.1987, оскільки на титульному аркуші зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не відповідає паспортним даним 17.12.1969; період з 05.04.1990 по 07.08.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.04.1990, оскільки не співпадає назва підприємства при прийнятті із назвою підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення. Інформація про реорганізацію/перейменування підприємства відсутня. Наявний протокол опитування свідків по встановленню трудового стажу від 15.03.2024 №3 щодо підтвердження роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996. До страхового стажу не зараховано період роботи з 05.04.1990 по 28.05.1991, оскільки період роботи не підтверджено двома свідками. Період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення, згідно наданих документів становить 35 років 7 місяців 09 днів (з 26.04.1986 по 09.12.1987, з 15.12.1989 по 08.12.2023), в тому числі, станом на 01.01.1993 4 роки 8 місяців 1 день.

03.04.2024 позивач втретє звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №44 від 11.04.2024 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж. У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки; страховий стаж становить 23 роки 8 місяців 9 днів, необхідний страховий стаж має становити 24 роки (30-6). До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно трудової книжки ( НОМЕР_1 ) з 05.04.1990 по 07.08.1996, оскільки відсутня інформація про перейменування організації (з ППЧ-2 на 2-А Частина професійної пожежної охорони МВС України). Також вищезазначений період не враховано на підставі показань свідків, оскільки порушено вимоги Порядку №637, а саме: відсутня інформація про причини втрати первинних документів в організації та документи про спільну трудову діяльність одного із свідків. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 6 років в разі наявності 24 років страхового стажу.

27.05.2024 позивач знову звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №44 від 04.06.2024 (за принципом екстериторіальності) позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж. У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 54 роки 5 місяців 10 днів; страховий стаж становить 18 років 5 місяців 28 днів, необхідний страховий стаж має становити 24 роки, тобто мінімальний страховий стаж у 2023 році 30 років, зменшений на 6 років. Вказано, що заявник проживав в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 4 роки 7 місяців 1 день, загальний період проживання у вказаній зоні 35 років 6 місяців 9 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1990, оскільки відсутня інформація про перейменування організації (ППЧ-2 при прийнятті, 2-А Частина професійної пожежної охорони МВС України при звільненні). В представлених довідках від 20.02.2024 №6202-737/62 09 ГУ ДСНС України в Рівненській області та від 28.02.2024 №1174/116/05/12-2024 УМВС в Рівненській області відсутня інформація стосовно перейменування організації, відсутня інформація про періоди роботи та причини щодо неможливості одержання документів у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, чим порушено норми п. 17 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 з наступними змінами. Таким чином, відсутні підстави щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи в ППЧ-2 на підставі показань свідків згідно вищезазначених правових норм. Страховий стаж обчислено з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області слід залишити без задоволення, а ГУ ПФУ в Рівненській області задовольнити частково, з таких підстав.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В межах цього апеляційного перегляду, які і справи, що розглядається не є спірним період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, що надає право на 6 років зниження пенсійного віку та страхового стажу відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 54 роки (60-6). Судом встановлено, що 54-річного віку позивач досягнув 17.12.2023.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII становить 24 роки (30-6).

Відповідачі вважають, що в позивача відсутній достатній страховий стаж. В даному контексті апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

В силу вимог частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

В свою чергу, як встановлено судом, у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №44 від 22.03.2024 зазначено «наявний протокол опитування свідків по встановленню трудового стажу від 15.03.2024 №3 щодо підтвердження роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996; до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.04.1990 по 28.05.1991, оскільки період роботи не підтверджено двома свідками» та визначено страховий стаж як 21 рік 8 місяців 1 день. У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №44 від 11.04.2024 вказано «період не враховано на підставі показань свідків, оскільки порушено вимоги Порядку №637, а саме: відсутня інформація про причини втрати первинних документів в організації та документи про спільну трудову діяльність одного із свідків». Таким чином, визначено, що страховий стаж становить 23 роки 8 місяців 9 днів.

Тобто, у двох випадках, пенсійним органом спірний страховий стаж було зараховано частково (з 29.05.1991 по 07.08.1996).

Під час спірного періоду роботи позивача, діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції №58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції №58).

Пунктом 4.1 Інструкції №58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (пункт 1.5 Інструкції №58).

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Суд першої інстанції правильно врахував, що частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до приписів статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з підпунктом 5 пункту 6 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право: проводити планові, а у випадках, передбачених законом, позапланові перевірки у роботодавців та інших осіб бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок.

При цьому, у випадку виникнення сумніву щодо достовірності відомостей про умови роботи особи, яка претендує на отримання пенсії, чи правильності нарахування пенсії, згідно з частиною першою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підпункту 5 пункту 6 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України органи, що призначають пенсії, вправі проводити перевірки, в тому числі, щодо достовірності відомостей, зазначених в уточнюючих довідках.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №442/5949/16-а.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження спірного стажу позивача.

Колегія суддів зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

Тотожного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2024 року в справі № 240/6201/23.

Отже, сумніви відповідачів щодо достовірності наданих відомостей суд попередньої інстанції правильно відхилив з чим погоджується колегія суддів, оскільки ними не надано жодних доказів на підтвердження проведення та результатів перевірки відомостей щодо спірного стажу позивача.

Відтак, суд не погоджується із діями відповідачів щодо неврахування трудового стажу позивача з 05.04.1990 по 07.08.1996 вказаного у його трудовій книжці, з підстав, наведених у спірних рішеннях.

Так, відповідачі, не зарахувавши період роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996, визначили, що страховий стаж позивача становить:

18 років 2 місяці 8 днів враховано по 28.03.2022 (рішення про відмову у призначенні пенсії №44 від 29.12.2023);

21 рік 8 місяців 1 день (рішення про відмову у призначенні пенсії №44 від 22.03.2024, також не зараховано період проходження строкової військової служби з 17.12.1987 по 20.11.1989, при цьому враховано інший спірний період частково з 29.05.1991 по 07.08.1996);

23 роки 8 місяців 9 днів враховано по 31.12.2023 (рішення про відмову у призначенні пенсії №44 від 11.04.2024), при цьому враховано спірний період з 29.05.1991 по 07.08.1996 (5 років 2 місяці 9 днів);

18 років 5 місяців 28 днів враховано по 31.03.2024 (рішення про відмову у призначенні пенсії №44 від 04.06.2024).

Матеріалами справи стверджується, що відповідно до записів №№71, 72 трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 17.10.2023 призначений машиністом (кочегаром) котельної закладу дошкільної освіти на період опалювального сезону 2023-2024 років, а 08.04.2024 звільнений у зв`язку із закінченням опалювального сезону.

Тобто, станом на дату звернення до пенсійного органу 27.12.2023, 15.03.2024 та 03.04.2024 позивач перебував у трудових відносинах, а 27.05.2024 не працював, у зв`язку з чим його страховий стаж було обраховано по різному (при цьому, по різному визначено кінцеву дату та частково враховано період роботи з 29.05.1991 по 07.08.1996).

Відповідно до пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1 страховий стаж обчислюється по місяць, що передує місяцю подання особою відповідної заяви (досягнення особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, - у разі автоматичного призначення пенсії за віком (без звернення особи)).

У всіх 4 випадках, позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж не менше 24 років, а саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №44 від 29.12.2023, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №44 від 22.03.2024, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №44 від 11.04.2024 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №44 від 04.06.2024.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05.04.1990, що стосується спірного періоду, ОСОБА_1 :

05.04.1990 прийнятий на посаду респіраторщика в ППЧ-2 по охороні БПФ (Дубровицької бавовно-прядильної фабрики) наказ №28 від 05.04.1990 (підпис начальника ППЧ-2), запис №1;

07.08.1996 звільнений у зв`язку з скороченням штату наказ №127 від 06.08.1996 (підпис начальника ППЧ-2/печатка «2-А частина професійної пожежної охорони МВС України»), запис №3.

Судом встановлено, що записами №№ 1 та 3 трудової книжки позивача в повній мірі підтверджується період роботи саме з 05.04.1990 по 07.08.1996.

В представлених довідках від 20.02.2024 №6202-737/62 09 ГУ ДСНС України в Рівненській області та від 28.02.2024 №1174/116/05/12-2024 УМВС в Рівненській області відсутня інформація стосовно перейменування організації.

Таким чином, неточність щодо зазначення назви підприємства з ППЧ-2 (при прийнятті на роботу) на 2-А Частина професійної пожежної охорони МВС України (при звільненні відповідно до печатки) на яке вказує пенсійний орган, стосується виключно обов`язку роботодавця щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в даному випадку, має місце неповне (скорочене) зазначення назви підприємства при прийнятті на роботу (скорочене зазначення ППЧ-2 професійна пожежна частина).

Український правопис, яким встановлено загальноприйняті і загальнообов`язкові правила щодо способів передачі мови на письмі, дозволяє вживати скорочені назви абревіатури. Державним стандартом України скорочення слів в українській мові у бібліографічному описі (ДСТУ) визначені загальні вимоги та правила скорочення.

На переконання колегії суддів зазначення абревіатури, скороченого найменування місця праці не є істотним недоліком, який унеможливлює підтвердження факту зайнятості особи.

У постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не власне правильність записів у трудовій книжці.

Відтак особа не може нести тягар відповідальності за допущення незначних порушень при заповненні трудової книжки керівництвом підприємств, де вона працювала, оскільки такі неточності не впливають на правильність зазначення періоду її роботи.

Суд повторює, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства - не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії.

Судова колегія звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак, наведені посилання скаржників є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного стажу, оскільки трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Отже, період роботи позивача з 05.04.1990 по 07.08.1996, що становить 6 років 4 місяці 3 дні, належним чином підтверджений записами його трудової книжки.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що відповідачі, не зарахувавши до страхового стажу позивача спірний період його роботи, діяли не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

При цьому, з урахуванням періоду роботи позивача з 05.04.1990 по 07.08.1996, який підлягає зарахуванню повністю (не частково з 29.05.1991 по 07.08.1996), що становить 6 років 4 місяці 3 дні, у всіх випадках страховий стаж позивача становить понад 24 роки, що є достатнім для призначення пенсії (відповідно: 24 роки 6 місяців 11 днів, 24 роки 8 місяців 29 днів, 24 роки 10 місяців 2 дні та 24 роки 10 місяців, з урахуванням здійсненого відповідачем розрахунку відповідно до форми РС-право).

Отже, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, у позивача наявний необхідний страховий стаж не менше 24 років, а тому вказана умова є дотриманою.

За наведеного, колегія апеляційного суду підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально та має страховий стаж не менше 24 років.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити та виплачувати йому пенсію за віком, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається встановлено, що рішенням про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку №44 від 04.06.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за його заявою.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 у справі № 460/17257/23.

Колегія суддів констатує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зобов`язано призначити ОСОБА_1 з 18.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 05.04.1990 по 07.08.1996.

Однак колегія суддів не може погодитися із констатованим судовим рішення зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати вищезгадану пенсію.

Апеляційний суд підтримує висновок про те, що виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/ перебування особи (яким в цьому випадку є ГУ ПФУ в Рівненській області), однак процесуальними нормами передбачено, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи і інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, тому вказані позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.

За умови призначення пенсійної виплати, право на яку підтверджено розглядуваним судовим рішенням, в територіального органу Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи, існує єдиний закономірний обов`язок з виплати, який не порушено та відсутні обґрунтовані підстави для висновку про наступне порушення такого.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 з 18.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» дійшов помилкового висновку, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає зміні; в решті суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, правильно і повно встановив обставини справи, тому відповідно до ст.316 КАС України рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року в справі № 460/7029/24 змінити, виключивши абзац 4 резолютивної частини судового рішення, яким вирішено: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 з 18.12.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».».

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року в справі № 460/7029/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11 грудня 2024 року.