Справа № 280/9648/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 грудня 2024 року Справа № 280/9648/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 серпня 2024 року № 11 про відмову ОСОБА_1 у призначенні (переведені) пенсії у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати відповідача здійснити ОСОБА_1 , переведення пенсії з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме - з 30 березня 2024 року з призначеної пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника чоловіка, ОСОБА_2 , виходячи з розміру грошового забезпечення на день смерті у розмірі 70 процентів з суми грошового забезпечення 35 943,72 грн.

В обгрунтування позову вказано, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зі заявою про перехід на інший вид пенсії по втраті годувальника, однак отримала рішення про відмову мотивоване недоцільністю такого переведення оскільки розмір пенсії внаслідок перерахунку буде меншим. Проте позивач вказує, що не погоджується із таким рішенням, вважає його протиправним оскільки за життя її чоловік починаючи з листопада 2022 отримував пенсію в розмірі 34 253,76 грн, що є досить високою пенсією, якої їм цілком вистачало на проживання, що і слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

06 листопада 2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» до суду надано відзив на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 серпня 2024 року № 11 позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з огляду на те, що при розрахунку пенсії в разі втрати годувальника розмір пенсії зменшується, що є недоцільним. Також, звертає увагу суду на те, що рішенням Запорізького оркужного адміністративного суду у справі № 280/3348/22 на відповідача не покладено зобов`язань щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 13 січня 2022 року № 33/28-3029, тому розрахунок пенсії в разі втрати годувальника, у разі задоволення позову, має визначатись виходячи із довідки станом на січень 2016 року. У задоволенні позову просить відмовити.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , з 27 січня 2007 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як одержувасч пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в Олівському відділу РАЦС Житомирської області від 23 лютого 1975 року, зроблена запис за номером 24.

При житті, ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.

Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» видала та направила до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 від 13 січня 2022 року №33/28-3029, відповідно до якої грошове забезпечення позивача за листопад 2019 року згідно Постанови №988 за прирівняною посадою поліцейського становить: посадовий оклад 4900,00 грн.; оклад за спеціальним званням (полковник поліції) - 2400,00 грн.; надбавка за стаж служби в поліції (відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням) 50% - 3650,00 грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавка за стаж служби) 98,15% - 10747,43 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (відсотків посадового окладу) 20% - 980,00 грн.; премія (відсотків нарахованого грошового забезпечення) 58,50% - 13266,29 грн.; усього - 35943,72 грн.

У зв`язуку із відмовою відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі вищезазначеної довідки, ОСОБА_2 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у справі № 280/3348/22.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року у справі № 280/3348/222, яке набрало законної сили 17 листопада 2022 року, ГУ ПФУ в Запорізькій області зобов`язано провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії в розмірі 93% з грошового забезпечення визначеного в довідці МВС України Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» 13 січня 2022 № 33/28-3029, станом за листопад 2019 року, у відповідності до вимог статей 43, 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положень постанови Кабінету Міністрів України від 15 листпоада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції», з 01 грудня 2019 року, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що складено відповідний запис за №836 в Запорізькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) від 01 квітня 2024 року.

Після смерті чоловіка позивач неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Однак листами відповідача від 07 червня 2024 року, 01 серпня 2024 року позивачу відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника, в зв`язку із відсутністю необхідних документів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26 серпня 2024 року позивача повідомлено, що оскільки рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року по справі № 280/3348/22 на Головне управляння не покладено зобов`язань щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії на підставі Довідки про розмір грошового за забезпечення від 13 січня 2022 року №33/28-3029, тому розрахунок її пенсії в разі втрати годувальника визначається виходячи з розміру грошового забезпечення відповідно до довідки станом на січень 2016 року. Таким чином при обчислені позивачу пенсії в разі втрати годувальника її розмір є меншим за розмір пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», отже призначення пенсії в разі втрати годувальника є недоцільним».

26 вересня 2024 року позивачем отримано Рішення №11 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 серпня 2024 року щодо відмови в перерахунку пенсії позивача. Як слідує із змісту вказаного рішення, при розрахунку пенсії в разі втрати годувальника розмір пенсії зменшується.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 29 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно частини 2 статті 30 Закону № 2262-XII незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом "б" частини 4 статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім`ї вважаються:

батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.

Статтею 36 Закону № 2262-XII визначено розміри пенсій в разі втрати годувальника.

Так, пунктом "а" частини 1 статті 36 Закону № 2262-XII визначено, що пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частини 1 статті 37 Закону 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсій на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення від 15 серпня 2024 року № 11 про відмову у перерахунку пенсії позивачу, у зв`язку з недоцільністю, оскільки розмір пенсії позивача у разі переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, розмір пенсії зменшується та є недоцільним.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, рішення відповідача належить перевірити на відповідність критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС.

Надаючи оцінку правомірності відмови в перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, суд виходить саме з тих аргументів, які пенсійний орган навів у рішенні, що є предметом спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являлась дружиною ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу в Олівському відділу РАЦС Житомирської області від 23 лютого 1975 року, зроблено запис за номером 24.

Як зазначалось раніше, ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_2 помер, про що складено відповідний запис за №836 в Запорізькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області

Отже, позивач як дружина загиблого поліцейскього має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника (особи, яка проходила службу в органах внутрішніх справ) та перехід з одного виду пенсії на інший підлягає реалізації відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а за бажанням - на умовах і в порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, пенсійний орган погоджується з наявністю у позивача права на перерахунок пенсії, проте зазначає про недоцільність такого перерахунку. Відсутність підстав для перерахунку пенсії відповідач обґрунтовує тим, що після перерахунку розмір пенсії позивача зменшується.

Разом з тим, виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника. Зокрема, оскаржуване рішення не містить обґрунтованого розрахунку пенсії в разі втрати годувальника, а саме розміру пенсії позивача по віку, а також розміру пенсії її чоловіка та суму, на яку зменшується розмір пенсії позивача у разі призначення їй пенсії по втраті годувальника. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії в разі втрати годувальника та доцільності її призначення.

Також, слід зазначити, що на виконання рішення суду в адміністративній справі ОСОБА_2 проведено перерахунок та виплату пенсії в розмірі 93% з грошового забезпечення визначеного в довідці МВС України Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» 13 січня 2022 року № 33/28-3029 без її обмеження максимальним розміром.

Вищезазначена довідка була підставою для призначення, обчислення та виплати пенсії за вислугу років померлому годувальнику (чоловіку позивача) з 01 грудня 2019 року по день його смерті. Будь-яких доказів неналежності чи недостовірності вказаної довідки пенсійним органом не надано, як і не надано доказів проведення перевірки чи службового розслідування вказаних обставин і прийнятого рішення за його результатами.

Враховуючи наведене, у пенсійного органу відсутні підстави не враховувати вказаний заробіток померлого чоловіка при призначенні (переведенні) та обчисленні пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника.

При цьому, суд акцентує увагу позивача на тому, що з урахуванням положень статті 45 Закону 1058-IV та дати смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), пенсія в разі втрати годувальника призначається його дружині не з 30 березня 2024 року (дня смерті), як вказує позивач у прохальній частині позову, а з дня, що настає за днем смерті годувальника, в даному випадку з 31 березня 2024 року.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про перехід з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 серпня 2024 року № 11.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 серпня 2024 року № 11 про відмову ОСОБА_1 у призначенні (переведені) пенсії у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 31 березня 2024 року, виходячи з розміру грошового забезпечення на день смерті у розмірі 70 процентів з урахуванням суми грошового забезпечення, вказаного у довідці Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» 13 січня 2022 № 33/28-3029, виданої на ім`я ОСОБА_2 без обмеження максимальним розміром.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорзькій області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15 серпня 2024 року № 11 про відмову ОСОБА_1 у призначенні (переведені) пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з 31 березня 2024 року, виходячи з розміру грошового забезпечення на день смерті у розмірі 70 процентів та з урахуванням суми грошового забезпечення, вказаного у довідці Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Запорізькій області» 13 січня 2022 року № 33/28-3029, виданої на ім`я ОСОБА_2 , без обмеження максимальним розміром.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 12 грудня 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов