Справа № 200/5038/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року справа №200/5038/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/5038/24 (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області () від 18.07.2024 року №00 про відмову громадянину ОСОБА_1 17.08.1983, ) в здійсненні перерахунку - переведенні пенсії за вислугу років відповідно до пунктів а частин 1 статті 12 та 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року №2262-ХІІ;

зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_1 17.08.1983, ( НОМЕР_1 ) про перерахунок - переведення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, направлену 11.07.2024 року №9170, та перерахувати - перевести і виплачувати ОСОБА_1 17.08.1983, ( НОМЕР_1 ) з 11.07.2024 пенсію за вислугою років відповідно до пунктів а частин 1 ст. 12 та 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 28 років 06 місяців 2 дня, із врахуванням довідки про розміри заробітної плати (грошового забезпечення), що враховуєтеся для перерахунку пенсії №14-69 вих24 від 22.03.2024 року Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році від 16.02.2022 №118, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році від 24.02.2023 №168, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році від 23 лютого 2024 р. № 185, з урахуванням збільшення до пенсії, як інваліду війни 3 групи на 25 відсотків розміру пенсії та індексації відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, з урахування підвищень ветеранам війни передбачених ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст. 1 Закону України Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни без будь яких обмежень максимальним розміром пенсії, додаткових надбавок, індексацій та підвищень до пенсії та без обмеження грошового забезпечення максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року позов задоволено частково, а саме суд:

Визнав протиправним та скасував рішення №00 від 18 липня 2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку - переведенні пенсії за вислугу років відповідно до пунктів а частин 1 статті 12 та 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 11.07.2024 пенсію позивачу за вислугою років відповідно до пунктів а частин 1 ст. 12 та 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні 28 років 06 місяців 2 дня, із врахуванням довідки про розміри заробітної плати (грошового забезпечення), що враховуєтеся для перерахунку пенсії №14-69 вих24 від 22.03.2024 Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році від 16.02.2022 №118, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році від 24.02.2023 №168, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році від 23 лютого 2024 р. № 185, з урахуванням збільшення до пенсії, як інваліду війни 3 групи на 25 відсотків розміру пенсії та індексації відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, з урахування підвищень ветеранам війни передбачених ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст. 1 Закону України Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни без будь яких обмежень максимальним розміром пенсії, додаткових надбавок, індексацій та підвищень до пенсії та без обмеження грошового забезпечення максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовив.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначає, що чинним законодавством України встановлено чіткий механізм призначення (перерахунку) пенсій військовослужбовцям.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1) документи до Головного управління від уповноважених органів не надходили.

Аналогічні вимоги оформлення та подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262 містяться в Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 грудня 2014 року № 937 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 січня 2015 року за № 73/26518 (далі Інструкція № 937).

Отже, органи Пенсійного фонду не мають відповідних повноважень щодо розрахунку вислуги років та страхового стажу. Дане питання належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів, які несуть відповідальність за правильність і достовірність їх встановлення.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України здійснюють призначення, перерахунок та виплату пенсій військовослужбовцям на підставі документів, що надані уповноваженими структурними підрозділами, де особа проходила службу.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в рішенні від 05 лютого 2020 року по справі № 748/537/17, від 13 березня 2019 року по справі № 240/6263/18.

Скаржник зазначає, що реалізація позивачем права на призначення пенсії повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі №2262 і затвердженому на виконання його положень Порядку №3-1.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що обов`язок прийняти рішення про призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії (тобто прийняти рішення по суті), виникає у територіального органу Пенсійного фонду за наслідками розгляду заяви особи, яка складена у формі, установленій вказаним Порядком № 3-1.

Позивачу для можливості отримання пенсії відповідно до Закону №2262 необхідно звернутися до уповноваженого органу за останнім місцем служби. Підстави для переведення відсутні, оскільки переведення з одного виду пенсії на інший можливо здійснити виключно в межах одного Закону, що не має місце в даному випадку.

Щодо врахування індексації під час переведення та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, скаржник зазначаєм, що на час розгляду справи не вирішено питання щодо призначення пенсії Позивачу, а Позивачем не наведено підстав, які б свідчили, що Головним управлінням буде встановлений інший порядок нарахування та виплати пенсії, ніж передбачений чинним законодавством.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного суду України № 7 визначено, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє, тому позовні вимоги в означеній частині є передчасними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у рішенні по зразковій справі №560/2120/20 від 14 вересня 2020 року.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що з 2 вересня 2019 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Донецькій області, та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру».

19 липня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Донецькій області за заявою № 9170 від 11.07.2024 повідомлено про відмову в перерахунку-переході пенсії за іншим Законом.

Щодо особистого звернення до територіального органну Пенсійного фонду для переведення пенсії за іншим Законом, позивач зазначає, що законодавець надав право пенсіонеру звернутись особисто до територіального органну ПФУ або через уповноважений орган за місцем служби.

Позивач 11 липня 2024 року звернувся до Пенсійного органу з метою перевести його з одного виду пенсії на інший вид пенсії за іншим Законом, через веб портал з додержанням вимог вказаного порядку.

Позивачем при поданні заяви № 9170 від 11.07.2024 року через веб-портал були доданні необхідні документи.

Всі розрахунку вислуги років грошового забезпечення за місцем служби були наданні відповідачу, тому посилання про їх відсутність не відповідає дійсності.

Крім того, вказана інформація наявна в пенсійній справі, а також вислуга років станом на 2 вересня 2019 року вже досліджувалась у справі № 200/11205/19-а від 5 листопада 2019 року.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і є заявою встановленого зразка (розробленого на веб порталі ПФУ), що дає змогу оцінити намір заявника, проте заява безпідставно не була задоволення за всіма вимогами Позивача, у зв`язку з чим Відповідачами відмовлено в усіх вимогах позивача, що і підтверджуєтеся відповідним відзивом на позов, а тому позивні вимоги не є передчасними.

Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічна правова позиція щодо переведення на пенсію за іншим Законом 2262-ХІІ пенсіонера викладено у Постанові Верховного суду у справі № 727/1988/13-а від 17 липня 2024 року.

Позивач зазначає, що зміст чинних норм права дає підстави дійти висновку про те, що для переведення з одного виду пенсії на інший особа звертається до пенсійного органу особисто або через свого представника із відповідною заявою, правильність оформлення якої перевіряє відповідальний працівник Пенсійного фонду на стадії приймання документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для переведення з одного виду пенсії на інший орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення про переведення з одного виду пенсії на інший або про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший.

Відповідач помилково посилаєтеся на практику Верховного суду, оскільки вона регулює інші правовідносини, які не є предметом цієї справи.

Щодо індексації пенсії, позивач зазначає, що сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання вказаної статті Кабінетом Міністрів України прийнято Постанови «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» від 16.02.2022 №118, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» від 24.02.2023 №168, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 23 лютого 2024 р. № 185

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 23 жовтня 2015 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до посвідчень серії НОМЕР_3 від 25.08.2020 року та серії НОМЕР_4 від 31 липня 2023 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно довідки про безпосередню участь особи в операції об`єднаних сил (антитерористичній операції), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №15-630вих.20 від 10.09.2020 року ОСОБА_1 з 08.06.2015 по 30.04.2018 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення відповідно на посадах: заступника прокурора Донецького гарнізону та заступника начальника відділу військової прокуратури сил антитерористичної операції.

З 01.05.2018 по 10.09.2020 на посаді начальника відділу військової прокуратури об`єднаних сил, приймав участь в операції об`єднаних сил, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Відповідно до витягу із послужного списку позивача виданого 10 вересня 2020 року:

- 1.09.2000 року по 29.07.2004 року студент Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого;

- 30.07.2004 року по 27.06.2005 року призваний на військову службу в Збройні Сили України курсантом Військово юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого;

- 29.07.2005 року по 14.08.2012 року проходив військову службу на прокурорсько-слідчих посадах в органах військової прокуратури;

- з 15.08.2012 року по 01.09.2014 року працював на посаді заступника Донецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України (наказ ВППРУ № 58 к від 14.08.2012);

- з 01.09.2014 року по 17.12.2014 року працював на посаді заступника військового прокурора Донецького гарнізону Південного регіону України (наказ ВППРУ № 60к від 01.09.2014 року).

Згідно із витягом з послужного списку наданого військовою прокуратурою об`єднаних сил:

- з 17.12.2014 відповідно до ст.ст. 20, 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (наказ МОУ №808к від 16.12.2014 року);

- з 18.12.2014 по 18.08.2015 працював на посаді заступника військового прокурора Донецького гарнізону Південного регіону України (наказ ВППРУ № 398 к від 17.12.2014 року);

- з 08.06.2015, наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 29.06.2015 № 180, залучений до проведення антитерористичної операції;

- з 19.08.2015 по 04.11.2015, працював на посаді заступника військового прокурора Донецького гарнізону сил антитерористичної операції, м. Артемівськ, Донецької області;

- з 05.11.2015 по 12.05.2016 на посаді прокурора відділу забезпечення діяльності військової прокуратури сил антитерористичної операції (наказ ВП САТО № 109к від 05.11.2015);

- з 13.05.2016 по 01.06.2017 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів та виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях територіальних органів поліції військової прокуратури сил антитерористичної операції (наказ ВП САТО № 89 к від 13.05.2016);

- з 02.06.2017 по 26.07.2017 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів та виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях територіальних органів поліції слідчого управління військової прокуратури сил антитерористичної операції (наказ ВП САТО № 194 К від 02.06.2017);

- з 26.07.2017 по 07.12.2017 на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів та виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях територіальних органів поліції слідчого управління військової прокуратури сил антитерористичної операції (наказ ВП САТО № 305 К від 06.07.2017);

- з 07.12.2017 по 10.05.2018 на посаді начальника відділу організації діловодства та матеріально - технічного забезпечення військової прокуратури сил антитерористичної операції (наказ ВП САТО № 493 К від 07.12.2017);

- з 01.05.2018 наказом ТВО першого заступника Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 08.06.2018 № 8/ДСК, залучений до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях;

- з 10.05.2018 по 10.09.2020 на посаді начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил (наказ ВПОС № 1 К від 10.05.2018 року).

Відповідно до пункту 18 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу позивача полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил звільнено з військової служби у запас за підпунктом г (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (наказ Міністра оборони України від 09 вересня 2020 № 442).

10 вересня 2020 року наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил № 572к позивача з 10 вересня 2020 року звільнено з посади начальника відділу організації діловодства та матеріально-технічного забезпечення військової прокуратури об`єднаних сил, виключено зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення та направлено особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 вересня 2020 року наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил № 587к на підставі особових справ військовослужбовців військової прокуратури об`єднаних сил було оголошено вислугу років, що дає право на виплату щомісячної надбавки за вислугу років та пільгову вислугу років станом на 01 вересня 2020 року за списком (додається). Відповідно до доданого списку ОСОБА_1 має вислугу років, що дає право на виплату щомісячної надбавки за вислугу років, включаючи пільгову вислугу років 28р. 6м. 2д., пільгова вислуга років, що зараховується 10р. 5м. 16д.

Відповідно до грошового атестата №14-146вих-23 від 16.08.2023 виданого Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_1 обчислена на 01.09.2020 вислуга років становить: 28 років 06 місяців 02 дні, у тому числі пільгова вислуга: 10 років 05 місяців 16 днів.

Відповідно довідки про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №14-147вих-23 від 16.08.2023р. виданої ОСОБА_1 , сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за період з 01.09.2018 по 31.08.2020, які враховуються при обчисленні пенсії становить: 677 668,07 грн.

Згідно довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії №14-69вих-24 від 22.03.2024 виданої Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_1 розмір заробітної плати (грошового забезпечення) станом на 01 січня 2022 року становить: Посадовий оклад 58 560,00 грн.; Оклад за військовим званням 1480,00 грн.; Надбавка за вислугу років (50%) 30 020,00 грн.; Надбавка за роботу з таємними документами (15%) 8 784,00 грн.; Матеріальні допомоги: для оздоровлення 8 237,00 грн.; для вирішення соціально-побутових питань 8 237,00 грн.; Усього: 115 318,00 грн.

11.07.2024 позивач через вебпортал звернувся до відповідача 1 із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб, за вислугою років. До заяви було надано документи зазначені у додатках до позову.

За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатом розгляду заяви від 11.07.2024 Головним управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було прийнято рішення № 00 від 18.07.2024 про відмову у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю права на даний перерахунок.

Зокрема було зазначено, що згідно статті 18 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб пенсія по інвалідності призначається військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби чи не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, одержаної у період проходження служби.

На даний вид пенсії заявник буде мати право за поданням структурного підрозділу через відомство силових структур.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 11 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурорам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їхнім вибором.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон № 2262-ХІІ.

За частиною 1 та 2 статті 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

За положенням частини 1 статті 48 Закону, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Отже, зазначена норма визначає право особи на вибір органу до якого може бути подана заява про призначення пенсії.

Положення частини 1 статті 50 Законом № 2262-XII визначає строки призначення пенсії відповідно до цього Закону.

Так, за положенням Закону № 2262-XII право на призначення пенсії виникає з наступного дня після звільнення особи зі служби.

Отже, у разі несвоєчасного звернення особи за призначенням пенсії, така пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 вказаного Закону, пенсія за вислугу років призначається, зокрема:

а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Стаття 17 Закону № 2262-ХІІ встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Також, положення статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.

На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Порядок № 393).

Пункт 3 Порядку № 393, у редакції чинній на час звільнення позивача зі служби, визначає які періоди зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови.

Таким чином, з аналізу викладених положень наведеної Постанови, вбачається, що пільгова вислуга враховується при призначенні пенсій згідно статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Судом встановлено, що на дату звільнення позивача (10.09.2020) та час призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру», вислуга років становить 28 років 6 місяців 2 днів (наказ військового прокурора об`єднаних сил від 10.09.2020 № 587-к, грошовий атестат ОСОБА_1 виданого Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону №14-146-23 від 16.08.2023)

Відтак, з врахуванням пільгового періоду вислуга років позивача складає більш як 25 років, що встановлені пунктом а частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що до 19.02.2022 пунктом 3 Порядку № 393 було визначено стаж, який зараховувався до вислуги років при призначенні пенсії у пільговому обчисленні.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 така редакція Порядку зазнала змін (набрання чинності 19.02.2022).

Так, пункт 2-1 Порядку визначав, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Так, пунктом 1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Водночас пунктом 3 Порядку визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Отже, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Колегія суддів зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент виникнення спірного питання.

Так, на час звільнення позивача зі служби, діяла редакція Порядку № 393, яка передбачала пільгове зарахування вислуги років.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 27 березня 2024 року справа № 160/888/23, від 15 квітня 2024 року справа №140/11144/23, від 10 червня 2024 року справа № 260/4588/23

Так, рішенням суду було встановлено, що на час звільнення позивача та призначення йому пенсії за вислугу років, він мав визначену цим Законом вислугу років для призначення пенсії згідно пункту а статті 12 Закону № 2262- ХІІ.

Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби діяла попередня редакція пункту 3 Порядку № 393, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років на підставі вказаного Закону.

Аналогічний висновок щодо визначення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ на день звільнення міститься у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року справа №140/11144/23.

Щодо доводів скаржника на неможливість проведення спірного переведення/перерахунку пенсії, з огляду на те, що в порушення Порядку № 3-1 документи позивача про призначення пенсії до Головного управління від уповноважених органів не надходили, колегія суддів зазначаєм наступне.

Позивач 11 липня 2024 року звернувся до Відповідача 1 із заявою в якій просив перевести (призначити) його з одного виду пенсії на інший вид пенсії за іншим Законом, через веб портал з додержанням вимог вказаного порядку.

Позивачем при поданні заяви через веб-портал були доданні необхідні документи, а саме: копія паспорту (ID карти з кодом) ОСОБА_1 та довідки про місце реєстрації на 3 арк.; грошового атестату ОСОБА_1 виданого Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону №14-146-23 від 16.08.2023 на 3 акр.; наказу ВПОС №587к від 10.09.2020 року ро оголошення вислуги років на 3 арк.; довідки про розміри заробітної плати (грошового забезпечення), що враховуєтеся для перерахунку пенсії №14-69 вих 21 від 22.03.2024 року Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону; витягу із послужного списку ОСОБА_1 на 3 арк.; витягу з наказу Міністра оборони України №442 від 09.09.2020 року на 2 арк.; наказу ВПОС №572к від 10.09.2020 року про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 на 1 арк.

Так, пунктом 2-4 Розділу І Порядку № 3-1 встановлено, що заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Уповноваженим органом (структурним підрозділом) заява про призначення пенсії з необхідними документами до органу, що призначає пенсію, може надсилатись поштою.

Заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії (додаток 1 до цього Порядку)), припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії (додаток 2 до цього Порядку)), заява про працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби) (додаток 3 до цього Порядку), заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку), заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 5 до цього Порядку), заява про виплату допомоги на поховання (додаток 6 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника за померлого годувальника, який отримував пенсію відповідно до Закону, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення) (початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняття (звільнення) на (зі) службу (служби), виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, виплату одноразової грошової допомоги може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

У разі подання заяви засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених у додатках до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними електронними реєстрами органів державної влади.

За пунктом 11 Розділу І Порядку № 3-1, днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Днем звернення за перерахунком, поновленням пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, припиненням перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовженням виплати пенсії за довіреністю, виплатою частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплатою пенсії за шість місяців наперед, у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання, у зв`язку із працевлаштуванням (звільненням) (початком (припиненням) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), прийняттям (звільненням) на (зі) службу (служби), за виплатою недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, виплатою одноразової грошової допомоги, виплатою допомоги на поховання вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів)).

Пунктом 1, 6 Розділу IV Порядку № 3-1 встановлено, що заяви, які подаються відповідно до цього Порядку, реєструються в журналі обліку заяв про призначення пенсій згідно із Законом органу, що призначає пенсію.

Заяви (крім заяви про призначення пенсії) приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.

Таким чином підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (переведення на інший вид) пенсії та перерахунок призначених пенсій, може бути, як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, що спростовує доводи скаржник про відсутність умов як для призначення (переведення) пенсії та і для перерахунку пенсії.

Подібний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13, у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 553/3619/16-а, від 15 липня 2020 року у справі № 520/3360/19, від 21 вересня 2020 року у справі № 520/2990/19.

Щодо посилання скаржника на подання заяви на електрону адресу відповідача, тобто в порушення приписів Порядку, колегія суддів зазначає, що заява позивача була прийнята та зареєстрована, отже прийнята відповідачем до розгляду. Як зазначалось, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем приписів Порядку № 3-1 в частині роз`яснення позивачу порядку звернення за перерахунком пенсії та надання позивачу відповідного бланку заяви, як визначає п.11 Порядку №3-1. Також, суд не вбачає, а відповідачем не надано доказів, які б виключали можливість розгляду заяви позивача та перерахунку пенсії на підставі поданої позивачем довідки, як прямо передбачено приписами законодавство.

Також колегія суддів звертає увагу, що у розумінні законодавства, якщо на документ накладено електронний підпис, що забезпечує ідентифікацію особи, але цей підпис накладений без використання вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, а документ направлений на офіційну електронну адресу відповідача суб`єкта владних повноважень, то немає підстав стверджувати, що такий електронний документ не підписаний. Протилежний підхід нівелює приписи про юридичну силу електронного документа та презумпцію відповідності КЕП власноручному підпису, а також суперечить ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» і ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Щодо посилання скаржника на те, що Порядком передбачено саме особисте звернення осіб до уповноважених органів Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України передбачає, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Доводи відповідача про те, що заява позивача може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто, звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника.

Подібної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а тощо.

Щодо доводів скаржника, як обґрунтування скарги на звернення позивача з заявою не встановленого зразку (форми), суд зазначає наступне.

ПФУ, як орган державної влади, в силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того матеріали справи свідчать, що позивач через свого представника, звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням документів які містять інформацію необхідну для здійснення перерахунку та яку мав відповідач, яка була прийнята та зареєстрована відповідачем.

Зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка.

Відповідач листом повідомив позивача про відмову у перерахунку пенсії посилаючись на те, що відсутні правові підстави для перерахунку. Зі змісту листа вбачається, що фактично позивачу відмовлено у задоволенні заяви про перерахунок пенсії з мотивів відсутності на то правових підстав.

Крім того, Закон № 2262 та Порядок №3-1 не встановлюють реалізацію права на перерахунок пенсії виключно за заявою встановлено зразку.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, у розрізі даної справи та за умови підтвердження необхідних відомостей належними документами, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у прийнятті документів та не розглянуто заяву у межах вимог Закону та Порядку.

Отже, зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії невстановленого зразку, відповідач припустився формалізму.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 243/2677/15-а, від 19 лютого 2019 року у справі № 575/530/17.

Щодо позовних вимог в частині перерахунку пенсії на підставі довідки про розміри заробітної плати (грошового забезпечення), що враховуєтеся для перерахунку пенсії №14-69 вих24 від 22.03.2024 Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, та з урахуванням збільшення до пенсії, як інваліду війни 3 групи на 25 відсотків розміру пенсії та індексації відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381, з урахування підвищень ветеранам війни передбачених ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та ст. 1 Закону України Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, колегія суддів зазначає, що враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в цій частині, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції. Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про судове рішення в адміністративній справі від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Щодо перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру пенсії, суд зазначає наступне.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", Про прокуратуру", Про статус народного депутата України", Про Національний банк України", Про Кабінет Міністрів України", Про дипломатичну службу", Про службу в органах місцевого самоврядування", Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Про наукову і науково-технічну діяльність", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Про пенсійне забезпечення", Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 7 статті 43 Закону №2262-XII(в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Тобто, положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно із пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону №2262-XII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII.

Водночас положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом № 2262-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів дійшла висновку, що вони суперечать одна одній.

У цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішень Конституційного Суду України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19,від 27.01.2022 у справі №240/7087/20, від 20 липня 2022 року у справі № 340/2476/21.

Згодом відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, у частині 7 статті 43 Закону №2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України, дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, внесені Законом №1774-VІІІ до частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Така правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17 та від 21.12.2021 №120/3552/21-а, від 26.01.2022 у справі №569/2950/17, від 08 листопада 2022 року у справі №580/6636/21, від 06 березня 2023 року у справі № 1340/6235/18.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин у справі, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Щодо позовних вимог в частині індексацію пенсії, колегія суддів зазначаєм наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

З матеріалів справи слідує, що предметом оскарження до суду є визнання протиправним дії щодо не призначення позивачу з 11.07.2024 пенсії позивачу за вислугою років відповідно до пунктів а частин 1 ст. 12 та 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ та зобов`язання здійснити перерахунок на підставі поданої позивачем довідки.

Тобто, питання індексації не вирішувалося, відповідач не відмовляв у відсуненні індексації, а, отже, суд вважає передчасними вимоги позивача в цій частині та є заявленими на майбутнє.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог судам слід було відмовити. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.09.2020 справа №560/2120/20, від 04 липня 2024 року справа № 240/12224/23.

Також, суд зазначає, що статтею 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.

На виконання вказаної статті Кабінетом Міністрів України прийнято Постанови «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» від 16.02.2022 №118, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» від 24.02.2023 №168, «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» від 23 лютого 2024 р. № 185.

Тобто, указані Постанови прийняті та застосовуються при перерахунку пенсії особам, яким призначена пенсія у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у відповідному році, а саме 2022, 2023 та 2024 році.

Матеріали справи свідчать, що позивач до 2024 року не отримував пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

Спірним питанням у справі, зокрема, було право позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 та 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ з 11.07.2024.

Отже, позивач не має право на перерахунок пенсії з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118, від 24.02.2023 №168 та від 23 лютого 2024 р. № 185.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії згідно із поданою заявою та довідкою, з огляду на призначення пенсії згідно іншого Закону.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

У відповідності до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що у зв`язку з невірним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, наявні підстави для зміни рішення суду першої інстацнії.

Керуючись ст. 311, 315, ч. 3, 4 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/5038/24 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/5038/24 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/5038/24 виключити слова: «з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році від 16.02.2022 №118, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році від 24.02.2023 №168, з урахуванням індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році від 23 лютого 2024 р. № 185»

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2024 року у справі № 200/5038/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 11 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казанчеєв

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко