Справа № 580/6296/24
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6296/24 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.05.2024 № 16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.08.1978 до 15.08.1984 на виробничому об`єднанні Хімволокно та період навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 на денній формі навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 03.05.2024 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.05.2024 № 16 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняти рішення про призначення з 03.05.2024 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання "Хімволокно") та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського; у задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2024 позивач звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням від 10.05.2024 № 16 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, не зарахувавши:

- період навчання з 01.09.1984 по 28.04.1989, оскільки період навчання перетинається з періодом роботи. Для зарахування періоду навчання необхідно долучити довідку для уточнення форми навчання, присвоєння кваліфікації та її тривалість.

- період роботи в Черкаському в/о "Хімволокно" згідно показань свідків, оскільки в ЕПС відсутня інформація про ліквідацію підприємства та немає інформації з трудового та державного архівів про відсутність на зберіганні документів даного підприємства.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, мотивував своє рішення тим, що належним чином оформленими документами підтверджується період роботи позивача з 15.09.1978 до 15.08.1984 на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання "Хімволокно") та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, а тому позивач має право на зарахування до страхового стажу вказаний період роботи та навчання. При цьому, оскільки у сукупності страховий стаж позивача становить більше 19 років, то позивач має право на призначення пенсії по інвалідності.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ст. 32 Закону 1058-IV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз вказаних положень вказує, що у випадку відсутності документів про стаж роботи, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Колегія суддів звертає увагу, що у зв`язку із втратою трудової книжки, з метою підтвердження стажу роботи у виробничому об`єднанні "Хімволокно", позивач 29.03.2024 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою за формою згідно Додатку 2 до Порядку № 637 про підтвердження стажу роботи свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За наслідками опитування свідка ОСОБА_2 , посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області склали акт опитування свідка від 29.03.2024, в якому ОСОБА_2 повідомила таке: " ОСОБА_2 23.03.1955 року дійсно підтверджую ОСОБА_1 (знаю як ОСОБА_4 дошлюбне прізвище) працювали разом на заводі ОСОБА_5 в період з вересня 1978 року до вересня 1984 року...".

За наслідками опитування свідка ОСОБА_3 , посадові особи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області склали акт опитування свідка від 29.03.2024, в якому ОСОБА_3 повідомила таке: " ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно підтверджую, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) працювала разом зі мною на заводі Хімволокно в текстильному цеху № 2 з вересня 1978 року до вересня 1984 року...".

Матеріали справи містять копії трудових книжок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відомості яких підтверджують зазначений період їх трудового стажу, зокрема, з вересня 1978 року до вересня 1984 року.

Таким чином, наявні у справі матеріали опитування свідків підтверджують період роботи позивача на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання "Хімволокно") в текстильному цеху № 2 у період з вересня 1978 року до вересня 1984 року.

Колегія суддів зауважує, що до заяви від 03.05.2024 позивач додала вищезазначені акти опитування свідків та витяги із їх трудових книжок. Однак, у спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не надано оцінку відомостям, зазначених свідками та не зазначив жодних підстав неврахування таких відомостей.

Встановлення трудового стажу на підставі показів свідків прямо передбачено п. п. 2, 18 Порядку № 637, відтак відомості, зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про періоди роботи позивача колегія суддів вважає належними доказами для підтвердження спірного періоду роботи.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про протиправність відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання "Хімволокно") з вересня 1978 року до вересня 1984 року.

Відповідно до п. 27 Порядку № 637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Таким чином, згідно приписів п. 27 Порядку № 637 зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає період її роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 на Черкаському заводі хімічного волокна (перейменованого у виробниче об`єднання "Хімволокно").

Колегія суддів враховує, що до часу роботи у виробничому об`єднанні "Хімволокно" позивач працювала піонервожатою в Тишківській 8-річній школі з 23.08.1977 до 14.08.1978 (згідно довідки відділу освіти Новомиргородської РДА, а.с. 31, який зарахований до страхового стажу). Після звільнення з роботи у виробничому об`єднанні "Хімволокно" позивач із 01.09.1984 навчалась у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що підтверджується копією студентського квитка та диплому від 29.04.1989 серії НОМЕР_1 (а.с. 32 -33).

Згідно з пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту "е" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Позивач з 01.09.1984 розпочала навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, що підтверджується копією студентського квитка та диплому від 29.04.1989 серії НОМЕР_1 .

Після зміни у 1985 році форми навчання з денної на заочну, у період з 20.09.1985 до 16.04.1990 позивач працювала на Черкаському приладобудівному заводі (вказаний період зарахований до страхового стажу).

Отже, час навчання позивача у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського до початку роботи на Черкаському приладобудівному заводі підлягає зарахуванню до її страхового стажу.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у зарахуванні періоду навчання позивача до страхового стажу, оскільки період з 01.09.1984 до 30.06.1985 не перетинається з роботою, у зв`язку із чим вказаний період має бути зарахований до її страхового стажу.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985 (6 років 9 місяців).

Отже, у сукупності страховий стаж позивача становить більше 19 років, у зв`язку із чим у неї є необхідний страховий стаж (15 років) для призначення пенсії по інвалідності, що свідчить про те, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності.

Враховуючі визначені ст. 32 Закону 1058-IV підстави та умови призначення пенсії по інвалідності, суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням органу Пенсійного органу.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд першої інстанції виходив виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно до п. 4.2 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 Порядку 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, у спірних правовідносинах, прийняття рішення про призначення (поновлення) пенсії має здійснюватись структурним підрозділом органу пенсійного фонду, на який за принципом екстериторіальності розподілено заяву пенсіонера. При цьому, нарахування та виплату пенсії має здійснювати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, за місцем проживання позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (як орган, який прийняв протиправне рішення) прийняти рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 15.09.1978 до 15.08.1984 та навчання з 01.09.1984 до 30.06.1985.

Щодо дати з якої позивач набула право на призначення пенсії, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що інвалідність встановлена позивачу 22.07.2020, із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач звернулась до органу Пенсійного фонду 03.05.2024, тобто поза межами тримісячного строку із дня встановлення інвалідності, у зв`язку із чим, відповідно до вказаних вище приписів ч. 1 ст. 45 Закону 1058-IV позивач має право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону 1058-IV із дня звернення за пенсією 03.05.2024.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.