Справа № 285/5779/24
Суддя: Літвин О. О.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5779/24

провадження у справі № 2-а/0285/104/24

12 грудня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді……………...................Літвин О. О.,

секретаря……………………...................Клечковської М. М.,

розглянувши адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Житомирській області

про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №3432818 від 07.11.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.121-3 КУпАП, провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що підставою притягнення його до адміністративної відповідальності стало порушення п.2.9.в Правил дорожнього руху, однак переконаний, що в його діях немає події і складу адміністративного правопорушення, оскільки жодних правил дорожнього руху не порушував. Вказував, що справді у зазначений у постанові день, час та місці керував транспортним засобом та був зупинений поліцейським з тих підстав, що в нього не освітлюється державний номерний знак, хоча насправді він був достатньо освітленим, тобто його можливо було ідентифікувати.

Винесену поліцейським постанову вважає незаконною, необґрунтованою та безпідставною.

Ухвалою від 20.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло.

У відзиві на позовну заяву представник позивача заперечив проти задоволення позову, вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що доказом встановлення вини позивача у порушенні Правил дорожнього руху являється винесена у встановленому порядку постанова по справі та відео-докази. Так, з наявного відеозапису із нагрудного відео реєстратора можна побачити, що поліцейські повідомили водію ОСОБА_1 про причину зупинки та суть скоєного ним адміністративного правопорушення, а також те, що на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 порушення ним правил дорожнього руху України не заперечив.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві, вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення не може використовуватись як доказ. Окрім того відеозапис не підтверджує інформацію, зазначену у спірній постанові, як і обставини наведені представником відповідача у відзиві.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Предметом спору в даній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за КУпАП, обов`язковою умовою якої є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів п.1 ст.247 КУпАП України).

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

За ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху (далі за текстом ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 07.11.2024 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Підставою прийняття вказаної постанови слугувало те, що ОСОБА_1 07.11.2024 о 22:32 год в м Звягель по вул Шевченка у темну пору доби керував транспортним засобом Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якого не освітлювався задній державний номерний знак, чим порушив вимоги п.2.9.в ПДР. Останні встановлюють, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

За порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів, а саме за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим, встановлено відповідальність, передбачену ч.1 ст.121-3 КУпАП, та передбачено безальтернативне стягнення у виді штрафу 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів (п.1 ст.247 КУпАП України).

В порушення вимог закону до оскаржуваної постанови не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та такого, який узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказу в розумінні ст.251 КУпАП, який підтверджує порушення позивачем ПДР, наявність в його діях складу правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної постанови. Такі також не були долучені до поданого відзиву. Наданий відеозапис з нагрудної камери поліцейського не містить запису вчинення самого адміністративного правопорушення, а розпочинається з моменту розгляду справи поліцейським в службовому автомобілі. Керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком на ньому не зафіксовано.

Сама по собі постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на її винесення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини. Обставини, зазначені у постанові, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Поліцейський у даному провадженні ухилився від прямого виконання свого обов`язку щодо збирання доказів на підтвердження беззастережної винуватості ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, а суд такими повноваженнями не наділений.

Доказова база повинна випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Істотною ознакою презумпції невинуватості є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Це означає також неможливість перекладання ініціативи в дослідженні всіх обставин справи на осіб, притягуваних до відповідальності на стадії розгляду справи, і обов`язковість дослідження всіх обставин справи стороною-ініціатором.

Всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Всі перераховані вище обставини у своїй сукупності дають суду підстави прийти висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в постанові час та місці дійсно допустив умисне порушення ПДР, а встановлена невідповідність даних оскаржуваної постанови об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження його винуватості у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Поліцією не було наведено переконливих доказів про відповідність постанови та накладення адміністративного стягнення на позивача обставинам справи. Надані суду письмові заперечення представника відповідача суд до уваги не бере, оскільки їх суть зводиться лише до правового обґрунтування та порядку винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення з цитуванням норм Закону України «Про національну поліцію», КУпАП та ПДР.

Відтак, докази, що підтверджують наявність події і складу правопорушення відсутні, а тому суд приходить висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Пунктом 3 ч.3 ст.286 КАС України не передбачено визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому вимога про визнання оскаржуваної постанови незаконною не підлягає задоволенню.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково.

У позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача усі понесені ним судові витрати, які відповідно до ст.132 КАС України складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Шепетою Р. Л. 11.11.2024 укладено угоду-доручення про надання правничої допомоги, надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та квитанцію до прибуткового касового ордеру №55 за послуги. Згідно останніх вартість послуг адвоката в розмірі 3000 грн складається з 1000 грн за підготування позовної заяви та 2000 грн за здійснення представництва інтересів в Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області при розгляді відповідної адміністративної справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»). У своєму рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (28.12.2002) Європейський суд зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на іншу сторону покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Враховуючи, що розгляд справи було здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового розгляду, стягненню підлягає сума, сплачена позивачем за підготування позовної заяви в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 5, 77, 139, 241-246, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3432818 від 07.11.2024,

винесену поліцейським Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Жиитомирській області сержантом поліції Кобилянським Владиславом Руслановичем

про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн, а провадження по справі закрити.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору та 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення; у разі розгляду справи в порядку письмового провадження або якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду.

Головуюча суддя О. О. Літвин