Справа № 308/17195/24
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Майор Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП про скасування постанови серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП про скасування постанови серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 12 жовтня 2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області молодшим лейтенантом поліції Понедько Денисом Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3249562 відносно неї за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, 12.10.2024 о 14:07:35 в с. Баранинці вулиця М06 806 км. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год в межах населеного пункту м. Ужгород, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу на 26 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним приладом для вимірювання швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС008427, чим порушив п. 12.4 ПДР - Порушення швидкісного режиму в населених пунктах. У вказаній постанові також зазначено: п. 7 До постанови додаються: фото трукам.

Позивач з винесенням постанови не згідна, вважає, оскаржувану постанову незаконною. Позивач вказує, що перевищення швидкості руху на ділянці дороги зазначеній у постанові, де встановлені відповідні обмеження, нею допущено не було, вважає постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Позивач вказує на те, що єдиним доказом вчинення нею правопорушення є оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано ніби то вчинене нею порушення ПДР.

Разом з тим, вказані у постанові додатки, а саме фото, на підтвердження вчиненого нею правопорушення при розгляді справи їй не надано, до постанови не долучено.

Також, інспектором у постанові не вказано, що фіксування швидкості автомобіля відбулось в межах встановленого дорожнього знаку 3.29 «Обмеження швидкості» або, що автомобіль під час фіксування швидкості руху знаходився саме в зоні дії знаку « 5.49» населеного пункту «с. Баранинці», де рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вважає, що відповідач, окрім зазначення обставин події в оскаржуваній постанові, не зазначив у такій вищенаведені обставини, також фактично не надав докази- фотофіксацію, у зв`язку із чим з наведеної постанови не можливе встановити суттєві обставини у справі (місце вчинення правопорушення, визначення фактичної зони дії дорожнього знаку « 5.49» та перевищення швидкості позивачем саме в цій зоні тощо), та наявність факту вчинення нею порушення ПДР.

Вказує на те, що відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, як-то наприклад відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Позивач вказує на те, що постанова не містить і до неї не додано, жодних доказів у розумінні ст. 251 КУпАП щодо її винуватості в учиненні адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що дана постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту, а тому просить суд : постанову серії ЕНА № 3249562 від 12.10.2024 року, винесену поліцейським 2 взводу 1 роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області молодшим лейтенантом поліції Понедько Денисом Олександровичем, якою її, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

25.11.2024 року представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у якому зазначив , що вимоги позивача є безпідставними.

12.10.2024 року під час несення служби екіпажем управління патрульної поліції в Закарпатській області на 806 кілометрі автомобільної дороги М-06 "Київ - Чоп" було виявлено транспортний засіб марки Skoda Octavia державний номерний знак якого НОМЕР_1 , що рухався з перевищенням максимально дозволеної швидкості руху в населеному пункті «м. Ужгород» на 26 км/год, а саме рухався зі швидкістю 76 км/год при дозволеній 50 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено, водієм вищевказаного автомобіля виявилась ОСОБА_1 , в подальшому інспектор представився належним чином, назвав причину та підставу зупинки та попросив надати документи передбачені п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію». Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимоги пункту 12.4. ПДР України - перевищення швидкості руху на 26 км/год в населеному пункті - місті Ужгород на 806 км. автомобільної дороги М-06 "Київ - Чоп" за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо водія за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП так як цього вимагає п.9 розділу ІІІ Наказу МВС №1395 від 07.11.2015. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав з приводу предмета позову. Інспектор виніс постанову за ч.1 ст.122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340грн., що дорівнює 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до санкції статті.

Відповідач зазначає, що Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

Вказує, що використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Щодо застосовування працівниками поліції приладу TruCam в руках зазначає наступне.

Як вбачається з листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до РУЧНИХ вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Тобто без триноги. Державне підприємство «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») засноване на державній власності і входить до сфери управління Мінекономрозвитку України. Даний лист ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року № 22-38/49 не скасовано та не оскаржено в судовому порядку. Відтак, в даному випадку порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Відповідач зазначає, що під час розгляду справи про адмін правопорушення передбаченого ознаками ч.1 ст. 122 КУпАП скоєного Позивачем, інспектор з`ясував всі обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю склав на Позивача постанову серї ЕНА № 3249562 від 12.10.2024. Відповідно до роздруківки з гуглмапи за географічними координатами зафіксованими на приладі Tru Cam LTI 20/20 TC 008427 Широта: 48°34'37.9"N Довгота: 22°20'07.6"E, транспортний засіб Позивача знаходився в межах населеного пункту.

З посиланням на викладене відповідач просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позиція сторін по справі:

Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, згідно якої зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу без її участі.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП у призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду відзив та клопотання про долучення відеозапису.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

25.10.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву залишено без руху.

19.11.2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/17195/24 та призначено справу до розгляду.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), ЗакономУкраїни «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно правових актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно дост. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 12.10.2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області молодшим лейтенантом поліції Понедько Денисом Олександровичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ЕНА № 3249562 від 12.10.2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 12.10.2024 р. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень, а саме за порушення вимог п. 12.4 ПДР України.

Відповідно до п. 12.4 ПДР - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених ст.258 цього кодексу.

Згідно з ч.2 та ч.4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.1 та ч.2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 256 цього Кодексу,крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогостаттею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбаченихстаттею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, оскільки справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, належить до компетенції органів Національної поліції України, то у відповідності до ч. 2ст. 258 КУпАПуповноважені посадові особи, які діють від імені органів Національної поліції, не складають протокол про адміністративне правопорушення, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова про адміністративне правопорушення або залишається відповідне повідомлення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Ст.258 КУпАП містить вичерпний перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним ПДР.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністра-тивної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1,2 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адмінстягнення у вигляді штрафу.

Як роз`яснено упостанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283і284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів (абз. 4 п. 24 Постанови).

Досліджуючи зміст постанови серії ЕНА № 3249562 від 12.10.2024 судом встановлено, що позивач в населеному пункті порушила швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України, більш ніж на 26 км/год. При цьому у постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом в зоні дії дорожнього знаку "населений пункт", а саме - на результат вимірювання швидкості руху приладом трукам.

З матеріалів справи вбачається, що швидкість руху транспортного засобу Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 , було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС008427. Відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, внесені до оскаржуваної постанови.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Лазерний вимірювач швидкості LT1 20/20 TruCam IІ отримав сертифікат перевірки типу від 26 грудня 2018 року № UA.TP.001 241-18 Pev.0., який дійсний до 26.12.2028, та відповідає затвердженому типу, описаному в сертифікаті перевірки типу та вимогам технічного регламенту, що підтверджується сертифікатом відповідності № UA.TP.001 22 3-19 від 09.01.2019.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/30509 чинного до 16.04.2025, встановлено, що засіб вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LT1 20/20 TruCam II № ТС008427 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, при цьому діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі +2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год; 1%в діапазоні від 204 км/год до 320 км/год.

Відповідно до листа заступника генерального директора, к.т.н. Кузьменко Ю.В. ДП «Укрметртестстандарт» №22-38/49 від 01.10.2019, лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Враховуючи наведене, показники приладу TruCam LTІ 20/20 можуть бути допустимим доказом у даній справі про вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 вбачається, що до постанови додається фото порушення. З дослідженого у судовому засіданні фотознімку з приладу TruCam ІІ ТС008427 (файл _h3200_1012_140325.jmx) вбачається, що приладом зафіксовано рух транспортного засобу Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 76 км/год. Поміряна дистанція: 252.4 м.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімок, судом встановлено, що він не містить інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку " 5.49" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку "5.49" "населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, наданими відповідачем доказами не підтверджуються обставини руху транспортного засобу, яким керував позивач, саме в населеному пункті з перевищенням швидкості понад 26 км/год.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 вбачається, що 12.10.2024 року о 14 год. 07 хв. с. Баранинці, вул. М06 806 км, водій керуючи транспортним засобом зі швидкістю 76 км/год в межах населого пункту м. Ужгород, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху тз на 26 км/год.

Як вбачається із інформації, зазначеної на фотознімку _h3200_1012_140325.jmx, 12 жовтня 2024 року о 14 год. 03 хв. позивач керуючи транспортним засобом Шкода Октавія, д.н.з. НОМЕР_1 по вул. М06 806 км. рухався зі швидкістю руху 76 км/год.

Таким чином, суд приходить до висновку, що інформація щодо місця вчинення адміністративного правопорушення зазначена в постанові серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 року та на фотознімку _h3200_1012_140325.jmx не є ідентичною, та суперечить одна одній.

Суд враховує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою статті 283 КУпАП , повинна містити відомості, зокрема про: місце вчинення адміністративного правопорушення. ( ч. 3 ст. 283 КУпАП)

Як встановлено судом, в додатках до відзиву на позовну заяву, відповідач додав рапорт поліцейського взводу №2 роти №1 УПП в Закарпатській області ДПП Понедько Д., згідно якого зазначено, що в графі час та місце скоєння правопорушення помилково було зазначено с. Баранинці, вул. М06 806 км. Згідно даного рапорту поліцейський просить вважати правильною адресу скоєння правопорушення м. Ужгород, М06 806 км.

При розгляді даної справи, суд враховує правову позицію , викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020 , згідно якої рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Таким чином, суд не бере до уваги рапорт поліцейського взводу №2 роти №1 УПП в Закарпатській області ДПП Понедько Д., як доказ підтвердження вини ОСОБА_1 .

Окрім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що швидкість автомобіля позивача вимірювалась вказаною у відзиві та Листі «Укрметртестстандарт» модифікацією приладу «Трукам», а саме «TruCAM LTI 20/20».

Так, у Постанові ЕНА №3249562 від 12.10.2024 зазначено, що швидкість вимірювалась лазерним приладом для вимірювання швидкості руху транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС008427, однак, згідно фотознімку з приладу, яким вимірювалась швидкість, доданим відповідачем до свого відзиву, вбачається, що швидкість вимірювалась лазерним приладом для вимірювання швидкості руху транспортних засобів TruCAM ІІ № ТС008427.

Таким чином, суду не надано будь-яких доказів того, що швидкість автомобіля позивача вимірювалась саме такою моделлю (модифікацією) приладу «Трукам», як «TruCAM LTI 20/20» № ТС008427.

До того ж, суд вважає за необхідне відмітити, що наявні під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності формальні порушення та зазначені у спірній постанові недоліки, у жодному разі не нівелюють факт скоєння водієм адміністративного правопорушення та не звільняють його від відповідальності.

При цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту адміністративного позову слідує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт порушення нею правил дорожнього руху та зазначає на неповноту та необ`єктивність з`ясування фактичних даних по справі, відсутність доказів її вини.

Незважаючи на заперечення гр. ОСОБА_1 факту порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським всупереч ст.245 КУпАП не було вжито заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідженні всіх обставин справи.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процессуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача.

Виходячи із наведеного, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, прийшов до висновку, що поліцейський патрульної поліції дійшов до передчасного висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, повно та всебічно не дослідивши всі обставини справи.

З огляду на наведене у суду відсутні підстави для залишення оскаржуваної постанови у силі, а відтак така підлягає скасуванню.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3249562 від 12.10.2024 року, та передати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виявлені судом порушення стосовно можуть бути усунені під час нового розгляду справи відповідачем, у зв`язку з чим справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП стосовно позивача ОСОБА_1 слід направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

З огляду на те, що суд не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача щодо вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, слід надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції.

В ході нового адміністративного провадження відповідачу слід визначитись з вирішенням питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд не встановлює інші фактичні обставини та не надає оцінку наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки така оцінка первинно має бути надана суб`єктом притягнення та накладення адміністративного стягнення в межах належної адміністративної процедури, що визначена ст. ст. 268, 279 КУпАП.

Так само суд не вирішує питання закриття провадження у справі, оскільки вирішення цього питання є передчасним.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції евинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 31.10.2024 року.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 605,60 грн.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 122, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП про скасування постанови серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3249562 від 12.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та надіслати справу на новий розгляд до Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 605,60 грн.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції в особі управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП (, місце знаходження : 03048, м. Київ, вул. Ф.Ереста,3)

Дата складання повного тексту рішення 02.12.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца