Справа № 560/15029/24
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незвільненні стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону солдата ОСОБА_1 з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.09.2024 звертався з рапортом до 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

Зазначає, що у листом військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту відмовлено, оскільки у ОСОБА_2 є ще один син ОСОБА_3 , 1983 року народження, і який у відповідності до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свого батька. Право вибору одного із синів, щодо утримання батька надається лише у випадку перебування обох синів на військовій службі.

Вважає зазначене рішення протиправним, а тому звернувся до суду.

Ухвалою суду від 16.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем 23.10.2024 подано відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечує. Зазначає, що відповідачеві правомірно відмовлено у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, оскільки у ОСОБА_2 є ще один син ОСОБА_3 , 1983 року народження, і який у відповідності до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свого батька.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач 26.09.2024 звернувся з рапортом до 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у якому просив звільнити його з військової служби на підставі п.3 ч.12, п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з небажанням продовжити військову службу та сімейними обставинами, якими є необхідність здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

До рапорту позивач додав:

- нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 ,

- нотаріально засвідчену копію платника податків ОСОБА_1 ,

- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ,

- нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 ,

- нотаріально засвідчену копію платника податків ОСОБА_2 ,

- нотаріально засвідчену копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №919636,

- нотаріально засвідчену копію висновку №844 про наявність порушення функції організму форми №080-4/о,

- нотаріально засвідчену копію довідки ЛКК від 09.09.2024 про потребу стороннього догляду,

- нотаріально засвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації ОСОБА_1 ,

- нотаріально засвідчену копію витягу з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 ,

- нотаріально засвідчену копію посвідчення НОМЕР_5 від 05.07.2024,

- нотаріально засвідчену копію витягу з реєстрації актів цивільного стану,

- нотаріально засвідчену копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 ,

- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 ,

- нотаріально засвідчена копія довідки №2256 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту відмовлено, оскільки у ОСОБА_2 є ще один син ОСОБА_3 , 1983 року народження, і який відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свого батька. Право вибору одного із синів, щодо утримання батька надається лише у випадку перебування обох синів на військовій службі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 3 ч. 12, пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Судом встановлено, відповідач відмовив у звільненні з військової служби, оскільки у ОСОБА_2 є ще один син ОСОБА_3 , 1983 року народження, і який відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати свого батька.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку з утриманням та вихованням 3 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 не може доглядати свого батька ОСОБА_2 , і єдиним доглядальником ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

Щодо вказаних обставин суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у ОСОБА_2 (батька позивача) є також син ОСОБА_3 1983 року народження.

Стаття 51 Конституції України визначає, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Однією з основних цілей регулювання сімейних відносин, відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов`язку перед батьками.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 204 Сімейного Кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Однак, відповідних доказів, а саме судового рішення позивачем не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що при розгляді рапорту позивача відповідачем обґрунтовано зроблено висновок про те, що наявність у ОСОБА_2 (батька позивача) дорослого сина (який має трьох дітей) не є підставою для висновку про відсутність у нього обов`язку чи можливості здійснення постійного догляду за своїм батьком.

Виходячи з приписів ст. 26 Закону №2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем до суду не надано доказів про наявність інвалідності у ОСОБА_3 .

Отже, у ході розгляду справи суд не встановив порушень прав позивача з боку відповідача у межах спірних правовідносин, пов`язаних зі звільненням позивача з військової служби.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

З врахуванням положень ст. 139 КАС України, судові витрати, що підлягають розподілу - відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_9 )

Головуючий суддя О.О. Михайлов