Справа № 120/775/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/775/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

12 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти охоронний договір,

В С Т А Н О В И В :

Керівник Вінницької окружної прокуратури звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти охоронний договір.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 укласти з Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації охоронний договір на об`єкт культурної спадщини (частину) "Особняк Длуголендського", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , охоронний номер 21-М, взятий на облік на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів №43 від 14.02.1991 року, на умовах і в порядку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року №1768.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів №43 від 14.02.1991 року взятий на облік об`єкт культурної спадщини "Особняк Длуголендського" який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , охоронний номер 21-М.

На підставі договору дарування частки будинку №7119 від 12.10.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом №50/14455вих-22 від 24.11.2022 Вінницька окружна прокуратура звернулась до Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації з проханням надати інформацію про вжитті Управлінням заходи щодо зобов`язання ОСОБА_1 укласти з Управлінням охоронний договір на об`єкт культурної спадщини.

Листом №07-04-1298 від 12.12.2022 року Управління повідомило, що ОСОБА_1 повідомлено про необхідність укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини "Особняк Длуголендського" по вул. Грушевського, 30, охоронний №21-М.

Листом №50/1092вих23 від 23.01.2023 року Вінницька окружна прокуратура звернулась до Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації із запитом надати інформацію чи виявились ефективними вжиті Управлінням заходи щодо зобов`язання власників укласти охоронні договори та чи було укладено відповідні договори.

31.01.2023 року листом №07-04-121 Управління інформувало прокурора про те, що ОСОБА_1 повідомив, з метою укладання охоронного договору на відповідний об`єкт необхідно виготовити паспорт пам`ятки та акти технічного стану, які знаходяться на стадії підготовки.

В подальшому, листом №50/48220вих23 від 02.11.2023 року Вінницька окружна прокуратура просила повідомити Управління, зокрема, про кількість об`єктів культурної спадщини, власники яких не уклали охоронних договорів.

Листом №07-15-1462 від 14.11.2023 року Управління надало інформацію про кількість таких об`єктів, серед яких "Особняк Длуголендського", який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом №50/18587вих23 від 10.11.2023 року Вінницька окружна прокуратура просила повідомити Управління, чи укладався охоронний договір на 1/2 частки об`єкта культурної спадщини "Особняк Длуголендського" із ОСОБА_1 , який є власником частки відповідної будівлі.

Листом від 23.11.2023 за № 07-04-1525 Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації повідомило прокурора про те, що у відповідь на листи Управління щодо необхідності укладення охоронного договору ОСОБА_1 повідомлено, що документи, необхідні для укладення договору, знаходяться на стадії підготовки. Також повідомлено, що інших заходів щодо зобов`язання ОСОБА_1 укласти охоронний договір Управлінням не вживалось.

На переконання прокурора, оскільки Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації неналежно здійснюється захист інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини, це є достатнім обґрунтуванням для застосування прокурором представницьких повноважень інтересів держави в суді на підставі статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частини 5 статті 53 КАС України, у зв`язку з чим, звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Статтею 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки:

а) пам`ятки національного значення постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання;

б) пам`ятки місцевого значення рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини за поданням відповідних органів охорони культурної спадщини або за поданням Українського товариства охорони пам`яток історії та культури, інших громадських організацій, до статутних завдань яких належать питання охорони культурної спадщини, протягом одного місяця з дня одержання подання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини" власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Таким чином, законом передбачено обов`язкове укладення власником або уповноваженим ним органом, користувачем пам`ятки чи її частини, охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини після переходу права власності.

Відповідний охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини", є адміністративним договором.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №806/1536/18.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Як встановлено судом, на підставі договору дарування частки будинку №7119 від 12.10.2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової приватної власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є одним із об`єктів культурної спадщини - "Особняк Длуголендського" та прийнятий під охорону держави рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів №43 від 14.02.1991 року, із присвоєнням йому охоронного номеру пам`ятки 21-М.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач, як власник пам`ятки архітектури (її частини), протягом одного місяця з моменту набуття права власності на відповідну пам`ятку культурної спадщини місцевого значення зобов`язаний укласти з уповноваженим органом охорони культурної спадщини охоронний договір, адже, обов`язок укладення цього договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, та саме від нього повинна виходити ініціатива щодо укладення охоронного договору.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №826/4605/16.

Таким чином, юридичні або фізичні особи, які є власниками об`єктів культурної спадщини чи їх частин, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Відповідачем ОСОБА_1 право власності на частину нежитлового приміщення будівлю по АДРЕСА_1 набуте ще 12.10.2020, а не укладення охоронного договору та не взяття на себе зобов`язань щодо належного утримання пам`ятки, її відновлення та збереження здійснюється тривалий час, тому необхідно вжити термінових заходів щодо її захисту, збереження та приведення до належного стану, першочерговим з яких є укладення з власниками об`єкта культурної спадщини охоронного договору.

Крім того, Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації відповідача ОСОБА_1 повідомлено про те, що Наказ Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158 «Про затвердження Порядку обліку об`єктів культурної спадщини» (далі - Наказ) визначає єдину систему обліку об`єктів культурної спадщини незалежно від їх видів та типів та стосується взяття на облік об`єктів культурної спадщини. Для проведення відповідної процедури, визначеної Наказом, готується облікова документація, об`єкт культурної спадщини визнається щойно виявленим.

Станом на сьогодні, будівля по АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури місцевого значення «Особняк Длуголендського», початок 20 ст., охоронний № 21-М, (м. Вінниця, вул. Грушевського, 30), яку взято на облік Рішенням виконавчого комітету обласної ради народних депутатів від 14 лютого 1991 року № 43.

Для укладення охоронного договору облікова документація не потрібна, тому посилання у апеляційній скарзі на її виконання уповноваженим органом є безпідставним.

За приписами пунктів 5 та 6 Порядку №1768 в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

До охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), у п`ятиденний термін після його зміни;

2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання;

3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100);

4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності);

5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000);

6) паспорт пам`ятки.

Аналіз вищевказаних норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані документи за переліком, визначеним у пункті 6 Порядку №1768.

В свою чергу, відповідно до пунктів 1-2 Положення про Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації №441 від 17.07.2020 року, Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної державної адміністрації є структурним підрозділом обласної державної адміністрації, підпорядковується Голові обласної державної адміністрації, підзвітне і підконтрольне Міністерству розвитку громад і територій України, Міністерству культури та інформаційної політики України з питань, що належать до їх компетенції.

Управління є уповноваженим органом містобудування та архітектури, органом охорони культурної спадщини.

Згідно з пунктом 5 Положення основним завданням Управління є забезпечення у межах повноважень на території області реалізації державної політики у сфері містобудування та архітектури, сприяння збереженню культурної спадщини.

Відповідно до підпункту 63 пункту 6 Положення Управління укладає охоронні договори на пам`ятки.

Отже, саме Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації є органом, який уповноважений на укладення з ОСОБА_1 охоронного договору на частину об`єкту культурної спадщини - "Особняк Длуголендського", що знаходиться на вул. Грушевського, 30 в м. Вінниці.

Судом встановлено, що 12.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою, в якій просив укласти з ним охоронний договір на вказаний об`єкт, зазначивши при цьому, що облікова документація, передбачена пунктом 6 Порядку №1768, повинна знаходитись у розпорядженні Управління, а тому, у разі її відсутності, просив повідомити його про це письмово.

Листом №07-04-221 від 23.02.2024 року Управління повідомило відповідача, що для укладення охоронного договору облікова документація не потрібна і що останньому слід звернутися до Управління з відповідною заявою та надати необхідні документи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що оскільки в Управлінні відсутня облікова документація на об`єкт культурної спадщини, укладення охоронного договору є неможливим, тому відповідач, в даному випадку не допустив неправомірної бездіяльності.

З даного приводу суд першої інстанції вірно вказав, рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів №43 від 14.02.1991 року "Про визначення пам`яток архітектури місцевого значення Вінницької області" на підставі Законів СРСР та УРСР "Про охорону та використання пам`ятників історії та культури", постанови Ради Міністрів УРСР №422 від 06.09.1979 року "Про доповнення списку пам`яток містобудування і архітектури Української РСР, що перебувають під охороною держави" затверджено список пам`яток архітектури місцевого значення відповідно до додатку, пунктом 3 якого передбачено "Особняк Длуголендського".

Вказаний об`єкт культурної спадщини виявлено та взято на державний облік Вінницької області на підставі вимог Закону Української PCP "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" за рішенням облради до 12.07.2000 року (дати набрання чинності Законом України "Про охорону культурної спадщини" №1805-ІІІ від 05.06.2000 року), тобто на підставі законодавства, що діяло до набрання чинності Законом №1805-ІІІ, а також до вирішення питання про включення (невключення) цього об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відтак, в силу вимог статті 1 розділу І та пункту 3 розділу Х Прикінцевих положень Закону №1805-III, зазначений об`єкт є пам`яткою культурної спадщини, яка не включена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, однак перебуває на державному обліку і може бути включена до реєстру і за відсутності облікової документації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як власник пам`ятки архітектури місцевого значення, зобов`язаний протягом місяця з моменту набуття права власності на таку пам`ятку укласти з Управління містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації охоронний договір.

Відносно доводів апелянта про те, що охоронний договір ним не укладений також з тих підстав, що відповідно до Каталогу нерухомих пам`яток міста Вінниці, «Особняк Длуголендського» знаходиться по вул. Магістратська, 66 в м. Вінниці, а по вул. Гру шевського, 30 знаходиться «Особняк лікаря Вілінського, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що на території м. Вінниці наявний об`єкт культурної спадщини (вид об`єкта - архітектури), а саме: «Особняк Длуголендського», який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 30, охоронний номер 21-М, взятий на облік на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів №43 від 14.02.1991.

Згідно інформації, наданої на запит прокурора, Державним архівом Вінницької області (матеріали долучені до позовної заяви прокурора), рішенням виконавчого комітету Вінницької обласної ради народних депутатів № 43 від 14.02.1991, взятий на облік об`єкт культурної спадщини (вид об`єкта - архітектури), а саме: «Особняк», який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Першотравнева (на сьогодні - Магістратська), 70, охоронний номер 23-М, використання: Дитяча художня школа.

З урахуванням наведеного, оцінюючи в сукупності наведені відповідачем доводи на обґрунтування апеляційної скарги та беручи до уваги, що станом на час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів укладення (або доказів щодо реального наміру укласти) охоронного договору з Управлінням містобудування та архітектури Вінницької обласної військової адміністрації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Залімський І. Г.