Справа № 380/16582/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 рокусправа № 380/16582/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області із вимогою визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 056471 від 24.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 056471 від 24.07.2024 притягнуто позивача до відповідальності за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме товарно-транспортної накладної (за що передбачена відповідальність ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Позивач зазначає, що відповідач застосував до неї адміністративно-господарський штраф за те, що 18.06.2024 водій ОСОБА_2 на автомобілі DAF XF 105 460, д.н.3. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності, на автошляху Тернопіль-Львів-Рава-Руська KM131 M.800 перевозив вантаж (металоконструкцію) без товарно-транспортної накладної та інших документів на вантаж.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 не перебуває із нею в трудових відносинах, а є її знайомим. Так, 17.06.2024 ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням надати йому транспортний засіб 13 DAF XF 105 460, д.н.з. НОМЕР_1 , для використання його у власних потребах. Як з`ясувалося у подальшому, ОСОБА_3 18.06.2024 придбав для своїх власних потреб у ФОП ОСОБА_4 металоконструкції, які перевозив у автомобілі Т3 DAF XF 105 460, д.н.з. НОМЕР_1 для власних потреб. Про відповідні обставини вона дізналася коли отримала в поштовому відділені оскаржувану.

Як зазначає позивач, документом, що засвідчує факт придбання металоконструкції у ФОП ОСОБА_4 саме ОСОБА_3 для власних потреб є накладна №1806-01 від 18.06.2024. Також з наданого ОСОБА_3 пояснення представнику контролюючого органу, останній не покликається на те, що перевезення належного йому на праві власності вантажу він здійснював від імені позивача і за її доручення, як суб?єкта підприємницької діяльності.

Позивач наголошує, що в межах спірних правовідносин вона не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки її транспортний засіб використовувався іншою особою. На підставі викладених обставин позивач вважає протиправним застосування до неї адміністративно-господарського штрафу.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, у представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що під час проведеної 18.06.2024 перевірки водій транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки: посвідчення водія серії НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, серії НОМЕР_3 ; протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 03.10.2023 №00858-02464-23.

Під час перевірки виявлено порушення ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме при здійсненні вантажних перевезень (металоконструкції) по маршруті с. Лавриків-м.Львів перевізник не забезпечив водія документами, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший документ передбачений законодавством.

Як зазначає представник відповідача, повідомлення про розгляд справи, яке зареєстроване у електронній системі документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.07.2024 за №56070/31/24-24, було направлено на адресу позивача. Факт направлення даного повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 05.07.2024 та списком рекомендованих відправлень №1267.

Представник відповідача звертає увагу суду, що долучена до позовної заяви накладна не містить того обсягу необхідної інформації, що зазначається у товарно-транспортній накладній, яка є на сьогоднішній єдиним та обов?язковим документом на вантаж, що передбачена Законом України «Про автомобільний транспорт», форма якої наведена у Правилах №363. Тому долучена накладна не спростовує факту відсутності встановленого порушення.

Ухвалою судді від 05.08.2024 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

18.06.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку (перевірку на дорозі) від 17.06.2024 №013238 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників та, зокрема, транспортного засобу марки DAF, серії СТО №575267, номерний знак НОМЕР_1 .

За результатом здійсненої перевірки вищевказаного транспортного засобу складено акт №АР015347 від 18.06.2024, яким зафіксовано порушення: «ст. 34, 48 Законом України «Про автомобільний транспорт» при здійсненні вантажних перевезень (металоконструкції) по маршруті с. Лавриків-м. Львів перевізник не забезпечив водія документами, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна, або інший документ передбачений законодавством. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч. 1 абз. 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону».

Пояснення водія про причини порушення: «Документи знаходяться на фірмі».

Постановою №ПШ 056471 від 24.07.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду з метою її скасування.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами чотирнадцятою, сімнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу другого частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною першою статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм права вказує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Насамперед суд наголошує, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно зі статтею 60 Закону № 2344-ІІІ є автомобільний перевізник, оскільки це прямо випливає зі змісту вищевказаної норми.

У позовній заяві позивач зазначає, що вона не є автомобільним перевізником, адже її транспортний засіб використовувався іншою особою, а саме ОСОБА_2 , який здійснював перевезення металоконструкції для власних потреб.

Оцінюючи такі доводи позивача суд відмічає, що відповідно до визначення, яке міститься у частині першій статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила № 363):

перевізник фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами;

транспортна послуга перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі №640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто враховувати, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як встановив суд, на момент проведення перевірки уповноваженими працівника відповідача транспортного засобу марки DAF, серії СТО №575267, номерний знак НОМЕР_1 , водій транспортного засобу ОСОБА_2 не надав будь-яких підтверджуючих документів на вантаж металоконструкцію, окрім накладної №1806-01, виписаної ФОП ОСОБА_4 18.06.2024.

Разом з тим, накладна №1806-01 від 18.06.2024 не може братися судом до уваги як єдиний та беззаперечний доказ здійснення перевезення ОСОБА_2 вантажу як автомобільним перевізником, оскільки така накладна не містить всього обсягу необхідної інформації, що зазначається у товарно-транспортній накладній, яка є на сьогоднішній день єдиним та обов?язковим документом на вантаж, що передбачена Законом України «Про автомобільний транспорт», форма якої наведена у Правилах №363.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Суд враховує те, що повідомлення про розгляд справи, яке зареєстроване у електронній системі документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.07.2024 за №56070/31/24-24, було направлено на адресу позивача. Факт направлення даного повідомлення підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 05.07.2024 та списком рекомендованих відправлень №1267.

Водночас на розгляд справи про притягнення позивача до відповідальності за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» остання не з`явилась.

Твердження позивача про те, що транспортний засіб марки DAF, серії НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 , на момент здійснення перевірки фактично використовувався ОСОБА_2 для власних потреб не підтверджено жодними доказами, адже ні на момент здійснення рейдової перевірки, ні на момент розгляду у Відділі державного нагляду (контролю) у Львівській області справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», ні тим паче на момент розгляду судом по суті справи про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, ФОП ОСОБА_1 не надано договору оренди відповідного транспортного засобу чи акту його приймання-передачі.

Отож суд доходить висновку, що відповідач правомірно на підставі отриманих документів під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом перевірки №АР015347 від 18.06.2024 визначив саме ФОП ОСОБА_1 як автомобільного перевізника.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.