Справа № 420/31949/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/31949/23

Головуючий І інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 13.03.2024р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.11.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області та ГУ ПФУ у Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 18.10.2023р. №26;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до пільгового страхового стажу період її роботи за Списком №1 з 04.02.2015р. по 12.11.2019р. та з 25.11.2019р. по 18.09.2023р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати подання нею заяви, а саме з 11.10.2023р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії пільгової пенсії позивач досягла відповідного віку, мала необхідний пільговий стаж - 8 років 7 місяців і 3 дні (за Списком №1) та, відповідно, мала право на призначення, нарахування та виплату пільгової пенсії у відповідності до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Разом із тим, пенсійний орган відмовив у призначенні їй пенсії на пільгових умовах, що, на переконання позивача, є протиправним та порушує її право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 18.10.2023р. №26. Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.10.2023р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 04.02.2015р. по 12.11.2019р., з 25.11.2019р. по 28.02.2020р. та з 05.03.2020р. по 18.09.2023р. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі - 1717,76 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Херсонській області 16.04.2024р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.03.2024р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

14.05.2024р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності, заява ОСОБА_1 була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

25.05.2023р. рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж.

Крім того, відповідачем було надані роз`яснення, що пільговий стаж ОСОБА_1 не було зараховано через те, що посада «ренген-лаборанта рентгенологічного відділення» не передбачена розділом ХІХ «Охорона здоров`я» Списку №1 (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36 та від 24.06.2016р. №461).

11.10.2023р. ОСОБА_1 повторно завернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з доданими до неї довідками на підтвердження роботи зі шкідливими умовами праці.

За принципом екстериторіальності, заяву передано на розгляд до ГУ ПФУ у Київській області.

Однак, 18.10.2023р. ГУ ПФУ у Київській області рішенням відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, посилаючи на відсутність необхідного обсягу пільгового стажу. Щодо наданих довідок від 18.09.2023р. №3/18-53 та від 21.09.2023р. №33/42-407, ГУ ПФУ у Київській області повідомило, що вони не відповідають вимогам додатку 5 до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637).

Не погоджуючись з такими діями і рішенням відповідача, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій та рішення ГУ ПФУ у Київській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, частково погоджується з наведеними висновками та вважає, що суд першої інстанції в цілому вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання даних спірних правовідносин, який полягає в наступному.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються у відповідності до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону (ч.1 ст.114 Закону №1058-IV).

На пільгових умовах пенсія за віком, згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Як вбачається із матеріалів цієї справи, пенсійним органом не зараховано ОСОБА_1 період роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, у зв`язку з тим, що надані довідки від 18.09.2023р. №3/18-53 та від 21.09.2023р. №33/42-407, відповідають вимогам додатку 5 до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637).

Будь-яких інших підстав для не зарахування вказаних періодів роботи ОСОБА_1 у спірному рішенні відповідачем зазначено не було, як і не зазначено у чому саме полягає невідповідність наданих позивачем доводок додатку 5 до Порядку №637

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Зазначеним вище нормам відповідає також і п.1 Порядку №637, за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, системний аналіз вказаних правових норм беззаперечно вказує на те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

До матеріалів даної справи долучено копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (дата заповнення 12.10.1990р.), зі змісту якої вбачається, що остання працювала у період:

- у період з 04.02.2015р. по 12.11.2019р. на посаді рентгенлаборанта рентгенівського кабінету в ДУ «ТМО МВС України області»;

- у період з 25.11.2019р. по 28.02.2020р. на посаді рентгенлаборанта по наданню екстреної допомоги відділення променевої діагностики в КНП «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» Херсонської області;

- у період з 05.03.2020р. по 31.03.2020р. на посаді рентгенлаборанта відділення променевої діагностики в КНП «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» Херсонської області;

- у період з 01.04.2020р. та по теперішній час на посаді рентгенлаборанта (молодший спеціаліст з медичною освітою) рентгенівського кабінету в КНП «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» Херсонської області.

Як вірно звернув увагу суд 1-ї інстанції, у розділі ХІХ Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36), дійсно була передбачена посада рентгенолаборанта, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюрографічних кабінетах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016р. №461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», яка набрала чинності з 03.08.2016р., було затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, до розділу XIX (охорона здоров`я) Списку №1 (в редакції, чинній на час прийняття Постанови №461) були включені, з-поміж інших, наступні посади: лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок); молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок); рентгенолаборанти, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

У свою чергу, до розділу XIX (охорона здоров`я) Списку №1 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №479 від 04.07.2017 року) включені посади: лікарів-рентгенологів, а також лікарів, зайнятих у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок), молодших спеціалістів із медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодших спеціалістів із медичною освітою, зайнятих у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

Враховуючи перелік посад, що включені до Списку №1 у зазначених редакціях, можна дійти однозначного висновку про те, що посада рентгенолаборанта була включена до Списку №1 до часу прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 04.07.2017р. №479.

У той же час, за змістом п.4.14 «Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою» (затв. наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007р. за №742), робота на посадах рентгенлаборантів, технологів з рентгенологічної діагностики зараховується до стажу роботи для атестації за спеціальністю «рентгенологія».

Професійна назва «рентгенлаборант» вказана також і в Національному класифікаторі професій України ДК 003:2010 з додатками (затв. наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010р. №327). Згідно з Положенням №742 робота на посаді рентгенлаборантів зараховується до стажу роботи за спеціальністю «рентгенологія», що включена до номенклатури спеціальностей й молодших спеціалістів з медичною освітою, відповідно позиція Списку №1 «молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою рентген лаборант інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок)» поширюється на рентген лаборантів, у разі їх зайнятості повний робочий день на роботах і в умовах передбачених цією позицією Списку

У контексті вказаного, варто звернути увагу і на те, що розділом XIX (охорона здоров`я) Списку №1, зазначені працівники, зайняті виконанням певних робіт, без вказання їх конкретних посад, зокрема «молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів)», до яких відноситься й посада, яку позивач обіймала у спірні періоди.

Таким чином, на позивача поширюється дія розділу XIX (охорона здоров`я) Списку №1 «молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів)», навіть після виключення цієї посади рентгенолаборанта з Списку №1. Тобто, позивач, у даному випадку, має право на пенсію за віком відповідно до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено колегією суддів, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 оформлена належним чином, записи у ній мають всі необхідні реквізити, скріплені печатками підприємств та беззаперечно підтверджують зайнятість останньої на відповідних посадах. При цьому, з огляду на зазначене вище, дана трудова книжка позивача має усі кваліфікуючі ознаки, які відносять вказані роботи до пільгових, а тому жодні уточнюючі довідки підприємств за відповідні періоди стажу не є обов`язковими для призначення пенсії.

Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача є належним чином підтвердженими трудовою книжкою та іншими доказами, наявними у матеріалах справи, а тому будь-яких правових підстав для неврахування їх до стажу ОСОБА_1 не має.

До того ж слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Судова колегія зазначає, що при вирішенні справи суд першої інстанції зробив вірні висновку щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.10.2023р. про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 04.02.2015р. по 12.11.2019р., з 25.11.2019р. по 28.02.2020р., а також з 05.03.2020р. по 18.09.2023р., однак в резолютивній частині допустив технічну описку, а саме в частині зазначення найменування суб`єкта владних повноважень, помилково зазначивши ГУ ПФУ в Одеській області (яке взагалі не є учасником даної справи), замість вірного - ГУ ПФУ в Херсонській області (апелянта).

У силу вимог п.2 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Як передбачено ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або ж зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або ж зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи та надав їм юридичну оцінку, однак допустив описку в резолютивній частині судового рішення, що є підставою для часткової зміни резолютивної рішення суду 1-ї інстанції.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року - змінити та викласти абзац 3 його резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.10.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 04.02.2015 року по 12.11.2019 року, з 25.11.2019 року по 28.02.2020 року та з 05.03.2020 року по 18.09.2023 року та врахуванням висновків суду».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 10.12.2024р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко