Справа № 520/6626/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 р. Справа № 520/6626/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шевченко О.В.) від 29.08.2024 року по справі № 520/6626/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Харківській області № Ф-0996-2040 від 05.02.2024 про нарахування недоїмки у розмірі 50052,82 грн.;

визнати протиправним та скасувати нарахування з єдиного соціального внеску у розмірі 50052,82 грн.;

зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області здійснити коригування індивідуальної картки платника податків з оскаржуваної податкової вимоги, шляхом виключення суми 50052,82 грн. з ІКП.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Харківській області № Ф-0996-2040 від 05.02.2024 про нарахування недоїмки у розмірі 50052,82 грн. є протиправною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку виходячи з того, що в період з 2014 - 2015 роки позивач був найманим працівником, тобто була застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї був роботодавець, а з 11.07.2003 по 11.10.2023 перебувала на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області (Центрально-міський район м. Макіївка 591), з 11.10.2023 перебуває на обліку в ГУ ДПС (Шевченківський район м. Харкова - 2030) як фізична особа підприємець на спрощеній системі оподаткування. У зв`язку з цим вважає, що вона звільнена від виконання обов`язків, визначених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також від відповідальності за невиконання вимог законодавства щодо вчасної сплати єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року по 13 лютого 2020 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 року по справі № 520/6626/24 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Харківській області № Ф-0996-2040 від 05.02.2024 в частині нарахування єдиного внеску на суму 7366 (сім тисяч триста шістдесят шість) грн. 44 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 178 (сто сімдесят вісім) грн. 25 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 року по справі № 520/6626/24 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи - підприємця згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серія В01 №351138 від 10.07.2023, виданого виконавчим комітетом Макіївської міської ради Донецької області.

З 01.01.2012 позивач як фізична особа підприємець переобував на спрощеній системі оподаткування (3 група), що підтверджено Свідоцтвом платника єдиного податку Серія Б №2322736.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області у відношенні позивача винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0996-2040 від 05 лютого 2024 року, в якій зазначено, що станом на 31 січня 2024 року заборгованість за сплати єдиного внеску становить 50052,82 грн., яку надіслано позивачу листом Головного управління ДПС у Харківській області від 13.02.2024.

Ухвалою суду зобов`язано відповідача пояснення, за який період нарахована сума заборгованості, визначена в оскаржуваній вимозі.

У відзиві на позов представником відповідача зазначено, що станом на 18.04.2023 за даними інтегрованої картки платника ОСОБА_1 лічиться заборгованість по єдиному внеску (автоматичні нарахування) у розмірі 50 052,82 грн. а саме: 20.10.2014 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2014 - 804,61 грн; 20.01.2015 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2014 1267,95 грн; 20.04.2015 нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2015 1267,95 грн; 20.07.2015 нарахування єдиного внеску за 2 квартал 2015 1267,95 грн; 19.10.2015 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2015 1323,47 грн; 19.01.2016 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2015 1434,51 грн; 19.04.2016 нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2016 909,48 грн; 19.07.2016 нарахування єдиного внеску за 2 квартал 2016 941,16 грн; 19.10.2016 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2016 957,00 грн; 19.01.2017 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2016 990 грн; 19.04.2017 нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2017 2112 грн; 19.07.2017 нарахування єдиного внеску за 2 квартал 2017 - 2112 грн; 19.10.2017 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2017 - 2112 грн; 19.01.2018 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2017 - 2112 грн; 19.04.2018 нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2018 - 2457,18 грн; 19.07.2018 нарахування єдиного внеску за 2 квартал 2018 - 2457,18 грн; 19.10.2018 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2018 - 2457,18 грн; 21.01.2019 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2018 - 2457,18 грн; 19.04.2019 нарахування єдиного внеску за 1 квартал 2019 - 2754,18 грн; 19.07.2019 нарахування єдиного внеску за 2 квартал 2019 - 2754,18 грн; 21.10.2019 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2019 - 2754,18 грн; 20.01.2020 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2019 - 2754,18 грн; 21.04.2020 нарахування єдиного внеску за січень-лютий 2020 - 2078,12 грн; 20.07.2020 нарахування єдиного внеску за червень 2020 - 1039,06 грн; 19.10.2020 нарахування єдиного внеску за 3 квартал 2020 - 3178,12 грн; 19.01.2021 нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2020 - 3300 грн.

Тобто, позивачу нараховано єдиний внесок за період з 3 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року.

Не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, позивач звернулася до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки протягом 2014 - 2015 років, за який в т.ч. нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, була працевлаштована в ТОВ "АПСМАЙЛ" та обов`язок сплати в цей період єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладався на роботодавця, контролюючим органом протиправно нараховано єдиний внесок за цей період в загальній сумі 7 366,44 грн. (20.10.2014 нараховано за 3 квартал 2014 - 804,61 грн; 20.01.2015 нараховано за 4 квартал 2014 1267,95 грн; 20.04.2015 нараховано за 1 квартал 2015 1267,95 грн; 20.07.2015 нараховано за 2 квартал 2015 1267,95 грн; 19.10.2015 нараховано за 3 квартал 2015 323,47 грн; 19.01.2016 нараховано за 4 квартал 2015 1434,51 грн).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд зазначив, що 13.02.2020 пункт 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464-VI втратив чинність, а тому у позивача поновився обов`язок і щодо сплати самостійно нарахованого ним єдиного податку. За таких підстав, суд дійшов висновку, що оскаржувана податкова вимога Головного управління ДПС у Харківській області №Ф-0996-2040 від 05.02.2024 в частині нарахування єдиного внеску в сумі 42686,38 грн. за період з 1 кварталу 2016 по 4 квартал 2020 правомірно сформована контролюючим органом та не підлягає скасуванню. Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області здійснити коригування індивідуальної картки платника податків шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску за оскаржуваною вимогою з ІКП 7 366,44 грн., суд зазначив, що у разі набрання даним рішенням законної сили у позивача виникне право звернутися до контролюючого органу із вимогою про виключення з обліку спірної суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску і лише відмова контролюючого органу провести дії з виключення з обліку спірних сум недоїмки з єдиного соціального внеску може бути оскаржена до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем наводяться, зокрема, і доводи, які стосуються позовних вимог, в задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено. В свою чергу, позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржувалося, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 4 статті 8 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону № 2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як визначено частиною 1 статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі- єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI).

Приписами пунктів 3, 10 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI надано визначення таким поняттям: застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; страхувальники- роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з частиною 2 статті 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом першим частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Ця норма Закону дає змогу зараховувати до страхового стажу підприємця ті місяці, в яких не було отримано дохід (прибуток), оскільки відповідно до статті 9 Основ законодавства про соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню та сплачуються внески (нею, роботодавцем) на страхування, якщо інше не передбачено законодавством. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за чинними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

При цьому за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Разом з тим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Колегія суддів вважає, що у позивача був наявний обов`язок сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі незалежно від отримання прибутку (доходу) від провадження підприємницької діяльності, за умови, що у цей період він не був найманим працівником та роботодавець не сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

Відповідачем у справі не заперечується, що позивачу нараховано єдиний внесок за період з 3 кварталу 2014 року по 4 квартал 2020 року.

Разом з тим, як правильно встановив суд першої інстанції та відповідачем ця обставина не спростовується, протягом 2014 - 2015 років позивач була найманим працівником, а саме, згідно відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу) підтверджено, що протягом 2014-2015 років позивач працювала в ТОВ "АПСМАЙЛ", тобто була застрахованою особою та, відповідно, обов`язок сплати єдиного внеску за неї був покладений на роботодавця.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18), від 02.04.2020 (справа № 620/2449/19).

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Харківській області № Ф-0996-2040 від 05.02.2024 в частині нарахування єдиного внеску на суму 7366,44 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 року по справі № 520/6626/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов