Справа № 420/28340/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області у вигляді обмеження максимальним розміром з 22 липня 2024 року виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 на малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати без обмеження максимальним розміром виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 на малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 72000,00грн на місяць у відповідності до пункту 2 частини другої статті 36 та статті 38 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою суду від 27.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який працював в органах військової прокуратури та вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на малолітнього ОСОБА_2 та листом від 12 липня 2024 року № 20295-18858/С-02/8-1500/24 ГУ ПФУ повідомив, що з 14.05.2024 призначено пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за померлого ОСОБА_3 , на неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обчислену при страховому стажі годувальника 32 роки 2 місяці, в т. ч. додатковому стажі 16 років 7 місяців, середньомісячній заробітній платі 65485,98 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 31.03.2024 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір встановлено на рівні 10532,44 грн, де: розмір пенсії за віком годувальника 21064,68 грн * 50 % (копія листа додається). Після внесення уточнень ГУ ПФУ листом від 13 серпня 2024 року № 22866-21447/ С-02/8-1500/24 повідомив, що з 22 липня 2024 року позивача переведено на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України Про прокуратуру, обчислену у розмірі 60 % заробітної плати 120000,00 грн, та її розмір становить 72000,00 грн. Відповідно до частини 15 статті 86 Закону України Про прокуратуру максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Позивач вказала, що обмеження виплати пенсії по втраті годувальника максимальним розміром порушує права малолітньої дитини ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач, як законний представник своєї малолітньої дитини, керуючись частинами першою, шостою статті 56 КАС України, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Позивач вказала, що аналіз статті 86 Закону №1697-VІІ не надає підстав вважати, що дія абзацу 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VІІ розповсюджується на пенсії у зв`язку з втратою годувальника та сама ця норма не має прямої вказівки на те, що усі пенсії, призначені за цим Законом, підлягають зазначеному обмеженню максимальним розміром. Таке застосування відповідачем цієї норми, на думку позивача, ґрунтується на його тлумаченні Закону в найменш сприятливий для особи спосіб.

14.10.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача. Відповідач вказав, що позивач звернулася до Головного управління з заявою від 11.06.2024 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на підставі поданої заяви та долучених документів з 14.05.2024 було призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058. Розмір пенсії становив 10532,44 грн. Водночас, відповідач вказав, що позивач в подальшому звернулася до Головного управління з заявою від 22.07.2024 про перехід на інший вид пенсії - у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1697 (далі - Закон № 1697) та з 22.07.2024 Головним управлінням було здійснено переведення на пенсію за Законом № 1697 та новий розмір пенсії склав 23610 грн (з урахуванням встановлених законодавством обмежень). Відповідач, посилаючись на положення Закону України №3668 та № 1697 зазначив, що виплата пенсії позивачу, з обмеженням максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, є правомірною.

16.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої зазначено, що до пенсії у зв`язку з втратою годувальника членам сімей працівників прокуратури не можуть бути застосовані положення ст. 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», оскільки цей Закон стосується пенсій прокурорам, призначених відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру», який втратив чинність (крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України), а спірна пенсія призначена відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ «Про прокуратуру». Також, сам відповідач в подальшому вказує, що аналізуючи наведені правові норми можна дійти до висновку, що наведені в п.2 норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо). Положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, а саме усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою та в даній справі позивач не відноситься до цієї категорії.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, 11.06.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами якої з 14.05.2024 було призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, розмір якої становив 10532,44 грн.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою від 22.07.2024 про перехід на інший вид пенсії - у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1697 (далі - Закон № 1697) та з 22.07.2024 Головним управлінням було здійснено переведення на пенсію за Законом № 1697 та розмір пенсії склав 23610 грн (з урахуванням встановлених законодавством обмежень).

Позивач, не погоджуючись із обмеженням пенсії максимальним розміром, звернулась до суду із цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року

№ 1697-VII.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначено ст.86 Закону №1697-VII, згідно ч.14 якої визначено, що за пенсіонерами і членами їхніх сімей зберігаються пільги і гарантії соціального захисту, передбачені цим Законом та іншими законодавчими актами.

У відповідності до положень ч.19 ст.86 Закону №1697-VII пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно положень ч.18 ст. 86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що дійсно при призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника за Законом №1697-VII її розмір складає, - 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї.

Однак, суд також враховує, що на вказаний вид пенсії, передбачений ст. 86 Закону №1697-VII розповсюджується і обмеження її максимальним розміром, визначеним ч.18 ст. 86 Закону №1697-VII.

Аналізуючи питання правомірності встановлення таких обмежень, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо можливості встановлення обмежень розміру соціальних виплат.

Так, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26 грудня 2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Окрім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

Як вбачається з матеріалів справи, з 22.07.2024 Головним управлінням було здійснено переведення на пенсію за Законом № 1697 та розмір пенсії ОСОБА_2 склав 23610,00 грн, що свідчить про те, що встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Водночас розмір пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру», в тому числі і по втраті годувальника, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні та таке обмеження не є дискримінаційним.

Поряд з цим, посилання позивача на те, що пенсія по втраті годувальника стоїть в окремій лінійці видів пенсійних виплат та схожа на «держані аліменти» ґрунтуються на припущеннях позивача та не узгоджуються з положеннями ч.18 ст. 86 Закону №1697-VII.

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у вигляді обмеження максимальним розміром з 22 липня 2024 року виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 на малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати без обмеження максимальним розміром виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 на малолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 72000,00грн на місяць у відповідності до пункту 2 частини другої статті 36 та статті 38 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.