Справа № 400/15300/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р. Категорія 106020000м. ОдесаСправа № 400/15300/23
Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

час і місце ухвалення: не зазначено, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування п. 1, 2, 5, 6 наказу №361 від 23.06.2023, і п. 10.1 наказу №128 від 08.05.2023; зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування п. 1,2,5,6 наказу №361 від 23.06.2023, і п. 10.1 наказу №128 від 08.05.2023; зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що акт проведення службового розслідування за фактом безвісного зникнення 27.04.2023 року військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 не містить посилань на дату і зміст номер наказу командиру в/ч НОМЕР_1 , на підставі якого ОСОБА_2 разом із іншими військовослужбовцями прибув до позиції «Басейн» біля м. Часів Яр. Копія даного наказу до матеріалів службового розслідування не долучалася. Таким чином, акт не містить обставин та дати прибуття ОСОБА_3 з м. Дружківка до м. Часів Яр. Крім того, з акту не вбачається і не зрозуміло, чи використовувалася військовослужбовцями бойова механізована техніка (бойова машина), при цьому всі перераховані у акті службового розслідування особи, окрім бойового медика, за своїми посадами є екіпажем бойової машини. Фактично, єдиним доказом самовільного покидання бойової позиції (дезертирства) ОСОБА_2 є повідомлення солдата ОСОБА_4 , який сам особисто також покинув визначену для оборони позицію і де він сам перебував протягом 27.04.2023 нікому не відомо. Саме по собі пояснення ОСОБА_4 не містить подробиць зникнення ОСОБА_2 , не містить деталей щодо переміщень військовослужбовців. У зв`язку з цим пункти 1, 2, 5, 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023 №361 року, а також п.10.1 наказу в/ч НОМЕР_1 №128 від 08.05.2023 є такими що підлягають скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що фактично, єдиним доказом самовільного покидання бойової позиції (дезертирства) ОСОБА_2 є повідомлення солдата ОСОБА_4 , який сам особисто також покинув визначену для оборони позицію і де він сам перебував протягом 27.04.2023 нікому не відомо. Крім того, службове розслідування за фактом безвісного зникнення 27.04.2023 року військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 було проведено неналежно, станом на день видання спірного наказу №361 була відсутня достовірна інформація про обставини його зникнення, без встановлення та відображення в акті обставин направлення та перебування ОСОБА_2 саме на території поблизу АДРЕСА_1 , без відібрання пояснень від пояснення безпосереднього керівника ОСОБА_2 , а також інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що перебували на позиціях разом з ОСОБА_2 .

Військовою частиною НОМЕР_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, відповідач вказує, що проаналізувавши акт службового розслідування за фактом самовільного залишеним військової частини солдатом ОСОБА_2 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2023 № 361, можна дійти до висновку, що процедуру ініціювання, проведення та формування висновків за наслідками проведеного службового розслідування порушено не було.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №116 від 26.04.2023 ОСОБА_2 зарахований до списків військової частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти.

Відповідно до наказу №248 від 28.04.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом дезертирства та загибелі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », призначено службове розслідування за фактом залишення 27.04.2023 року бойових позицій і зникнення в невідомому напрямку зі зброєю та боєприпасами солдата ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом в/ч НОМЕР_1 №128 від 08.05.2023 року солдата ОСОБА_2 , гранатометника 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 вважати такими, що в умовах воєнного стану відмовились від виконання наказу щодо виконання бойових завдань та самовільно залишили військову частину та з 27 квітня 2023 року зняти з усіх видів забезпечення.

Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №361 від 23.06.2023 року, за яким: службове розслідування вважати закінченим (пункт 1); вважати що солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в засобах особистого бронезахисту і шоломі, зник безвісти в районі м. Часів Яр Донецької області 27.04.2023 року внаслідок обстрілу зі сторони військових формувань Російської Федерації, так як в умовах воєнного стану самовільно залишив бойові позиції та військову частину, не виконавши наказ безпосереднього командира (пункт 2); у зв`язку із можливою наявністю в діях вищезазначених військовослужбовців складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, завірену копію матеріалів службового розслідування для прийняття процесуального рішення, з метою визначення статусу військовослужбовців у зв`язку, із їх загибеллю, направити до відповідних правоохоронних органів (пункт 5 в частині, що стосується ОСОБА_2 ) (пункт 5); помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби призупинити всі виплати вищезазначеним військовослужбовцям із 27.04.2023 року (пункт 6).

Не погодившись з такими наказами, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що при винесення спірних наказів та при проведенні службового розслідування, відповідач діяв у спосіб та у порядку визначеному нормами чинного законодавства України.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо скасування вищевказаних пунктів наказів №128 від 08.05.2023 та №361 від 23.06.2023 року командира військової НОМЕР_2 суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Відповідно до частини першої статті 3 Розділу Загальні положення Статуту № 548-XIV, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

У відповідності до ст. 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено загальні обов`язки військовослужбовців: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Стаття 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, Інструкціями.

Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України») встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом, осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення-з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається виразі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 р. за № 1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Відповідно до п. 1 Розділу І Порядку № 608 цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

У відповідності до п. 13 Розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно п. 1-6 Розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до наказу №248 від 28.04.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом дезертирства та загибелі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », призначено службове розслідування за фактом залишення 27.04.2023 року бойових позицій і зникнення в невідомому напрямку зі зброєю та боєприпасами солдата ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

З матеріалів справи вбачається, що отримавши бойове завдання, 27.04.2023 року солдат ОСОБА_2 був доставлений на визначені командуванням позиції, проте внаслідок артилерійського обстрілу з боку ворога його група була вимушена змінити попередньо визначену точку розташування. Згодом, діючи на власний розсуд, солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти, спільно з двома військовослужбовцями з групи самовільно залишив позиції, відмовившись від виконання завдання та залишивши пораненого побратима, солдата ОСОБА_4 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №117 від 27.04.2023 року солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти, вважається таким, що в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину.

Відповідно до наказу №248 від 28.04.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом дезертирства та загибелі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 », призначено службове розслідування за фактом залишення 27.04.2023 року бойових позицій і зникнення в невідомому напрямку зі зброєю та боєприпасами солдата ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №128 від 08.05.2023 солдат ОСОБА_2 зарахований у розпорядження командира військової частини як такий, що відсутній на військовій службі більше 10 (десяти) календарних діб після того, як самовільно залишив військову частину.

Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №361 від 23.06.2023 року, за яким: службове розслідування вважати закінченим (пункт 1); вважати що солдат ОСОБА_2 , гранатометник 2 механізованого відділення - бойової машини 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився в засобах особистого бронезахисту і шоломі, зник безвісти в районі м. Часів Яр Донецької області 27.04.2023 року внаслідок обстрілу зі сторони військових формувань Російської Федерації, так як в умовах воєнного стану самовільно залишив бойові позиції та військову частину, не виконавши наказ безпосереднього командира (пункт 2); у зв`язку із можливою наявністю в діях вищезазначених військовослужбовців складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, завірену копію матеріалів службового розслідування для прийняття процесуального рішення, з метою визначення статусу військовослужбовців у зв`язку, із їх загибеллю, направити до відповідних правоохоронних органів (пункт 5 в частині, що стосується ОСОБА_2 ) (пункт 5); помічнику командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби призупинити всі виплати вищезазначеним військовослужбовцям із 27.04.2023 року (пункт 6).

Станом на момент розгляду даної справи, солдат ОСОБА_2 , що є батьком позивачки, обліковується у списках відповідача як особа, що самовільно залишила військову частину. Подальша доля військовослужбовця посадовим особам відповідача невідома, тому встановити інший статус на сьогоднішній день неможливо.

Самовільне залишення військової частини, як поняття визначено у статті 407 ККУ, із системного аналізу якої можна дійти висновку, що самовільним залишенням військової частини вважається вчинене без належного дозволу командира, підстав залишення місця розташування військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Таким чином, об`єктивна сторона даного правопорушення складається з наступних фактів: військовослужбовець відсутній у місці розташування своєї військової частини/підрозділу/ служби або у місці розташування військової частини/підприємства, установи, організації, куди він був відряджений, або у лікувальному закладі, куди він був направлений; у командира підрозділу/служби/командування військової частини відсутні відомості щодо можливого поранення/хвороби військовослужбовця; військовослужбовцем не дотримано порядку залишення місця розташування військової частини/підрозділу/служби, тобто відсутні відповідні документи, що підтверджували б таке право; правопорушення триває більше 3-х днів.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Свідок ОСОБА_4 , у суді першої інстанції пояснив, що було формовано групу добровольців з чотирьох осіб з метою евакуації загиблих воїнів, до цієї групи ввійшов також ОСОБА_2 . Під час виконання бойового завдання, група попала під мінометний обстріл, внаслідок чого, отримавши погодження командування на відхід, група вирішила сховатися та перечекати в кущі терену. Згодом, після закінчення обстрілу, свідок почав гукати та шукати інших бійців, як старший групи, однак нікого не знайшов. Свідок пройшов вглиб позицій ЗСУ більше 400 метрів в пошуках групи, їх бачили два підрозділи, гукали до себе в окопи , однак троє бійців не відізвалися і просувалися далі вглиб позицій від лінії фронту.

Отже, батько позивачки дійсно залишив місце проходження військової служби 27.04.2023 та з того часу не прибував до своєї частини, його поточне місце знаходження на сьогоднішній день не відоме.

Згідно з вимогами п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Наказ №260) грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Пунктом 15 розділу XXXIV Наказу №260 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Враховуючи вище викладене, відповідач правомірно не нараховує грошове забезпечення та додаткові види грошової винагороди ОСОБА_2 та його родичам у відповідності до приписів діючого законодавства України.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при винесення спірних наказів та при проведенні службового розслідування, відповідач діяв у спосіб та у порядку визначеному нормами чинного законодавства України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта, що службове розслідування за фактом безвісного зникнення 27.04.2023 року військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 було проведено неналежно судом не приймаються, оскільки не надано доказів на підтвердження зазначеного.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, су апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року по справі № 400/15300/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький