Справа № 420/26692/24
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кадрового центру сухопутних військ Збройних сил України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії кадрового центру сухопутних військ Збройних Сил України щодо відмови у підготовці та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати кадровий центр сухопутних військ Збройних Сил України підготувати та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України. Звільнений у запас ЗСУ за підпунктом «г» пункту 3 ч.5. статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виключений зі списків особового складу військової частини 04.04.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 95 від 04.04.2024 року.

Військовою частиною НОМЕР_1 направлена особова справа ОСОБА_1 до кадрового центру сухопутних військ Збройних Сил України для проведення розрахунку пенсії.

Листом №765/4/1224 від 29.04.2024 року відповідачем повернуто особову справу ОСОБА_1 без реалізації.

Позивач, вважаючи, що зазначена відмова відповідача у підготовці та поданні необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 є незаконною, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 28.08.2024 року відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування правової позиції відповідачем зазначено, що Пунктом 2.12 розділу II Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (надалі - Положення № 530), визначено, що обчислення вислуги років чи загального страхового стажу для призначення пенсій здійснюється фінансово-економічними управліннями командувань видів Збройних Сил України за поданням відповідних підрозділів персоналу.

При цьому, відповідно до пункту 2.15 розділу II Положення № 530, розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію не складається для військовослужбовців, щодо яких на дату запланованого звільнення не дотримуються умови призначення пенсії, зазначені у статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

За результатом опрацювання особової справи Позивача, яка була надіслана Відповідачу військовою частиною НОМЕР_1 , встановлено, що календарна вислуга Позивача становила 22 роки 03 місяці, а вислуга у пільговому обчисленні - 6 років 01 місяць.

Статтею 17і Закону № 2262-ХІІ встановлено, що порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом "а" пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (надалі - Постанова № 393) в чинній редакції (після внесення змін 16.02.2022) визначає, що строк вислуги у пільговому обчисленні зараховується до строку календарної вислуги лише для цілей визначення розміру пенсії.

Оскільки Позивач звільнений з військової служби у 2024 році, до строку його календарної вислуги не включається строк вислуги у пільговому обчисленні для цілей призначення пенсії за вислугу років.

Отже, строк вислуги Позивача складає 22 роки 03 місяці, і тому права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ Позивач не набув.

Крім того, відповідач зазначає, що абзацом 3 пункту 2.15 розділу II Положення № 530 встановлено, що після звільнення військовослужбовця з військової служби зазначений примірник особової справи разом з основним розрахунком вислуги років надсилається в обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за обраним військовослужбовцем місцем проживання, а попередній розрахунок залишається у справах фінансового органу та зберігається протягом трьох років.

Отже, чинне законодавство України не передбачає підготовку та направлення кадровим центром Сухопутних військ Збройних Сил України документів до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Положення № 530.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України. Звільнений у запас ЗСУ за підпунктом г» пункту 3 ч.5. статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», виключений зі списків особового складу військової частини 04.04.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 95 від 04.04.2024 року.

Військовою частиною НОМЕР_1 направлена особова справа ОСОБА_1 до кадрового центру сухопутних військ Збройних Сил України для проведення розрахунку пенсії.

Листом №765/4/1224 від 29.04.2024 року відповідачем повернуто особову справу ОСОБА_1 без реалізації.

Крім того, у листі від 29.04.2024 року відповідачем зазначено, відповідно до вимог пункту "а статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у період з 01 10 2020 по т.ч., для нарахування пенсії необхідна календарна вислуга років на звільнення (незалежно від віку повинна складати у календарному обчисленні 25 років і більше.

Календарна вислуга років майстер-сержанта ОСОБА_2 на день підрахунку 26.04.2024 становить 22р. 03м. 00дн., відповідно останній права на пенсію по військовому стажу не набув.

Відповідно до вимог пункту б" статті І2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб ,пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б- , д статті 12 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-ти річного віку, крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього закону за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж і 2 календарних років і 6 місяців становить військова служба, або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції чи Державній кримінально - виконавчій службі України

Вік майстер-сержанта ОСОБА_1 на день підрахунку (26.04.2024 року) становить 42 роки - права па пенсію, но страховому стажу не набув.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не оформлення та не подання документів для вирішення питання призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, позивач звернувся до суду з позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону.

Так, згідно пункту «а» статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Так, згідно статті 17-1 Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393», (набрала чинності 19.02.2022 та була чинною на момент звільнення позивача 08.11.2023) (далі Постанова № 393), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду, служба в Національній поліції.

Так, підпунктами «а» та «в» пункту 3 Постанови № 393 (в редакції, чинній до 19.02.2022) було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: а) один місяць служби за три місяці: участь у бойових діях у воєнний час; в) один місяць служби за півтора місяця: у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Разом з тим, порядок обчислення календарної вислуги на пільгових умовах зазнав певних змін.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» (набрала чинності з 19.02.2022) внесені зміни до пункту 3 Постанови № 393, а саме передбачено зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років лише для визначення розміру пенсії.

Суд зауважує, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393», і стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, Верховний Суд в постанові від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22 сформував правовий висновок, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22 та від 13.11.2023 у справі № 140/1151/23.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про необхідність застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані висновки, викладені Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, оскільки після прийняття вказаних постанов змінилося правове регулювання спірних правовідносин, а саме постановою № 119 внесені зміни до абз. 1 пункту 3 постанови № 393, відповідно до якого на пільгових умовах зараховуються певні періоди служби до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.

Суд зауважує, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», і стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, у якій, серед іншого Суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Враховуючи те, що станом на дату звільнення позивача зі служби у Збройних силах України, а також звернення позивача із заявою до відповідача щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії за вислугу років за Законом діяла нова редакція пункту 3 Порядку № 393, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування на пільгових умовах позивачу часу проходження служби (06 років 01 міс 21 днів), оскільки такі періоди враховуються тільки для визначення розміру пенсії.

Судом встановлено, що календарна вислуга років позивача станом на день звільнення становила 22 роки 02 місяці 21 днів, що недостатньо для призначення пенсії за статтею 12 Закону.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1, заяви про призначення пенсій за вислугу років подаються до Головних управлінь Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважений структурний підрозділ Міністерства внутрішніх справ України.

Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його вимог щодо оформлення та направлення документів до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документів для призначення пенсії за вислугу років майору поліції ОСОБА_1 , та зобов`язання відповідача підготувати і направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області матеріали для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років - задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.