Справа № 520/11520/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 р. Справа № 520/11520/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., повний текст складено 12.09.24 по справі № 520/11520/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 №18 про відмову в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести з 01 травня 2023 року перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням усіх складових заробітної плати, зазначених в довідці №07, виданій 24 квітня 2023 року Нововодолазькою селищною радою; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги в сумі 10000,00 гривень та витрати по сплаті судового збору по справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 року №18. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення за заявою ОСОБА_1 від 01.05.2023 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за №07 від 25.04.2023, виданою Нововодолазькою селищною радою, враховуючи висновків суду, викладених в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 та Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 в межах справи 520/15287/23 та з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволені клопотання про встановлення судового контролю відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок. Клопотання адвоката Мякоти Тетяни Миколаївни про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що статтею 90 Закону №889 не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям. Зазначає, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), у такої особи зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Вказує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 по справі №520/15287/23, Головним управлінням прийнято рішення від 25.12.2023 №18, яким до стажу державної служби ОСОБА_1 враховано періоди роботи з 03.07.2001 по 06.04.2006 в органах місцевого самоврядування. Стверджує, що Головним управлінням проведено розрахунок у зв`язку з переходом на пенсію державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу», відповідно до покладених судом повноважень, а саме: з урахуванням зазначеного в судовому рішенні стажу державної служби та без врахування довідки від №07 від 25.04.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), оскільки зазначене питання судом не вирішувалось. Внаслідок такого розрахунку розмір пенсії зменшується. Зауважує, що за результатами виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №520/15287/23, керуючись пунктом 4 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, прийнято рішення не переводити ОСОБА_1 з 02.05.2023 на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», у зв`язку з недоцільністю, оскільки розмір пенсії зменшується. Щодо зобов`язання стягнути з відповідача у справі судові витрати на професійну юридичну допомогу у розмірі 2000,00 грн, звертає увагу, що представником позивачки надано квитанцію до прибуткового ордера, акт здачі/приймання робіт за договором про надання правової допомоги, які не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги, та надані лише копії. Наголошує, що така категорія адміністративних справ є поширеною, а, отже, не потребує значних зусиль та витрат при здійсненні професійної правничої допомоги. Вважає, що вимога щодо відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу є документально не підтверджена, не співмірна, що є підставою для відмови у її задоволенні.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 без змін. Зазначає, що пенсійним органом протиправно не взято до уваги дані довідки від 25.04.2023 №07 про складові заробітної плати позивачки за відповідний період при повторному розгляді питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення в межах справи №520/15287/23. Вказує, що відповідачем не зазначено жодної норми чинних правових актів в обґрунтування відсутності підстав для врахування такої довідки про складові заробітної плати при призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» з 01.05.2023.

Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 12.01.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003.

01 травня 2023 року позивачка звернулась до відділу обслуговування громадян №18 сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. До заяви про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII долучено довідку №07 від 25.04.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, де зазначені: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, по формі, затвердженій Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017 №1-3, для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, видану Нововодолазькою селищною радою.

За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про перехід на інший вид пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням №18 від 02.05.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачці відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». В обґрунтування відмови в рішенні відділу перерахунку пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначено, що на день набрання чинності Законом України №889-VIІІ (01.05.2016) ОСОБА_1 не займала посаду державної служби та не має стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців - 18 років 7 місяців 21 день.

10.05.2023 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про неправомірну відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки стаж державної служби в органах місцевого самоврядування становить понад 20 років з 11.11.1982 по 06.04.2006.

25.05.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом №2000-0308-8/69555 зазначило, що згідно наданих документів до стажу державної служби враховано період з 12.11.1982 по 02.07.2001. Інші періоди не зараховані, оскільки з 03.07.2001 вступив в дію Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 №2493-ІІІ, який поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування. Відповідно до зазначеного Закону вказаній категорії осіб присвоюються ранги посадових осіб місцевого самоврядування. З огляду на положення Законів №2493, №889-VІІІ, посада сільського голови є виборною посадою органу місцевого самоврядування, а не посадою державної служби, тому враховуючи те, що пунктами 10 і 12 розділу XI Закону №889-VІІІ визначено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», виключно осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, для призначення пенсії за вказаним законом підстав немає.

Позивачка, не погоджуючись з відмовою в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», звернулась до суду з позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №520/15287/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №18 від 02.05.2023 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії/перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції в межах справи №520/15287/23 виходив з того, що стаж роботи позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування з 03.07.2001 по 06.04.2006 підлягає зарахуванню до стажу державної служби, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №18 від 02.05.2023 про відмову позивачці в перерахунку пенсії/перехід на пенсію за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ є протиправним та підлягає скасуванню, з одночасним зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» та врахувати довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка видана Нововодолазькою селищною радою №07 від 25.04.2023, суд виходив з їх передчасності.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 по справі №520/15287/23, Головним управлінням до стажу державної служби ОСОБА_1 враховано періоди роботи з 03.07.2001 по 06.04.2006 в органах місцевого самоврядування. Стаж державної служби склав 23 роки 04 місяці 26 днів.

Також, відділом перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 25.12.2023 №18, яким вирішено не переводити ОСОБА_1 з 02.05.2023 на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», у зв`язку з недоцільністю, оскільки розмір пенсії позивачки зменшується.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області зазначено, що відділом проведено розрахунок у зв`язку з переходом на пенсію державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу», відповідно до покладених судом повноважень, а саме: з урахуванням зазначеного в судовому рішенні стажу державної служби та без врахування довідки від №07 від 25.04.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), оскільки зазначене питання судом не вирішувалось.

26.02.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила здійснити нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про Державну службу» від 10.12.2015 №899-VІІІ та статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №07 від 25.04.2023, виданої Нововодолазькою селищною радою Харківської області, та яка подана заявником до пенсійної справи, з урахуванням висновків, викладених у мотивувальних частинах рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 у справі №520/15287/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 20.03.2024 №8283-6852/Б-03/8-2000/24 на звернення позивачки повідомило, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №520/15287/23 ОСОБА_1 проведено перерахунок у зв`язку з переходом на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» та відповідно до покладених судом повноважень зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 03.07.2001 по 06.04.2006 в органах місцевого самоврядування. Стаж державної служби склав 23 роки 4 місяці 26 днів. Питання щодо врахування довідки №07 від 25.04.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), судом не вирішувалось. Внаслідок проведеного розрахунку розмір пенсії зменшується і переведення є недоцільним.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 №18 про відмову в проведенні перерахунку пенсії, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 року №18, яке підлягає скасуванню.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки буде зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення за заявою ОСОБА_1 від 01.05.2023 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за №07 від 25.04.2023, виданої Нововодолазькою селищною радою, враховуючи висновки суду, викладені в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 та постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 в межах справи №520/15287/23 та з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).

За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №899-VІІІ, який набув чинності 01 травня 2016 року (далі по тексту Закон №889-VIII).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У відповідності до ст.37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до пункту 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі по тексту Порядок №622), згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу»:

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі (пункт 4 Порядку №622).

Згідно з пунктом 5 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

На виконання вимог Порядку №622 наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 №750 затверджений Порядок видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад №750 (далі по тексту - Порядок №750).

Відповідно до пункту 7 Порядку №750 довідка для призначення пенсії видається державним органом, в якому працювала особа, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №622.

Згідно з пунктом 8 Порядку №750 для отримання довідки подаються такі документи: заява; документ, що підтверджує відсутність в державному органі посади державної служби, ліквідацію державного органу; довідки з архівної установи, в якій зберігаються документи ліквідованих державних органів, або іншого органу (організації, установи), в якому (якій) зберігаються документи про заробітну плату, про розміри посадового окладу, надбавок за ранг та вислугу років на день звільнення з посади державної служби (припинення державної служби), надбавок до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень залежно від ступеня секретності інформації, а також інших виплат за їх наявності - у випадку, передбаченому пунктом 6 цього Порядку.

На виконання пункту 6 Порядку №622 у разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.

Форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», затверджені Постановою №1-3.

Такими довідками є: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

За обставинами справи, 01.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до відділу обслуговування громадян №18 сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

До заяви про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII долучено довідку №07 від 25.04.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, у якій зазначено: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, по формі, затвердженій Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017 №1-3 для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, видану Нововодолазькою селищною радою.

При цьому, при повторному розгляді питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №520/15287/23, пенсійним органом не було враховано вищевказаної довідки, оскільки зазначене питання судом не вирішувалось.

Суд звертає увагу, що довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.04.2023 №07, яка видана Нововодолазькою селищною радою, підтверджує, що позивачка працювала в Ордівській сільській раді на посаді сільської голови.

Для осіб, які працювали в органі, який на момент звернення за призначенням пенсії ліквідований, а також у разі перейменування (відсутності) посади у відповідному державному органі, зазначаються посадовий оклад та ранг за прирівняною посадою, надбавка за вислугу років у відсотках (з урахуванням стажу державної служби особи, яка звертається за призначенням пенсії).

Заробітна плата на посаді старости старостинського округу Нововодолазької селищної ради станом на 01.04.2023 становить 15275,00 грн. На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Довідка видана на підставі особових рахунків за березень 2023 року.

У вищевказаній довідці зазначено, що на всі види оплати праці нараховано єдиний внесок.

Отже, надана позивачкою довідка про складові заробітної плати містить інформацію про загальний розмір заробітної плати за відповідний період, видана на підставі первинних документів (особових рахунків), про що прямо зазначено в довідці, підписана керівником Нововодолазької селищної ради та головним бухгалтером, містить печатку Нововодолазької селищної ради, а тому відповідає вимогам Порядку №22-1.

Таким чином, пенсійним органом протиправно не взято до уваги дані вищевказаної довідки про складові заробітної плати позивачки за відповідний період при повторному розгляді питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що доказів здійснення пенсійним органом перевірки наданої позивачкою довідки про складові заробітної плати, за результатом якої було б встановлено невідповідність сум заробітної плати, зазначених у довідці первинним документам або інших невідповідностей, відповідачем до суду не надано, матеріали справи таких доказів також не містять.

Крім того, відповідачем не зазначено жодного нормативного обґрунтування відсутності підстав для врахування такої довідки про складові заробітної плати при призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» з 01.05.2023.

Єдиним аргументом відповідача з даного питання було те, що питання врахування довідки про складові заробітної плати у рамках справи №520/15287/23 не вирішувалось.

Суд вважає такі посилання відповідача безпідставними, оскільки право позивачки на врахування складових заробітної плати, з яких нараховані та сплачені страхові внески, визначено Законом України «Про державну службу» та Порядком №622, а не рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що статтею 90 Закону №889 не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, колегія суддів вважає такими, що не впливають на спірні правовідносини, оскільки у правовій ситуації, яка розглядається, спірним є рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії, а не перерахунок діючої пенсії.

При цьому, за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за іншим законом.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відділу перерахунків пенсій №4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.12.2023 року №18 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути питання щодо призначення за заявою ОСОБА_1 від 01.05.2023 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за №07 від 25.04.2023, виданої Нововодолазькою селищною радою, враховуючи висновки суду, викладені у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 та постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2023 в межах справи №520/15287/23 та з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного рішення.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі відповідачем мотиви та доводи по суті спору не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права та обставин справи і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні спірного рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача стосовно незгоди з розподілом судових витрат, а саме стягненням витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 1, 2 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У цій справі представник позивачки просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати позивачки на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат до суду надані копії: договору №54/23 від 06.06.2023 про надання правничої (правової) допомоги; розрахунку вартості юридичних послуг до договору №54/23 від 06.06.2023 про надання правничої (правової) допомоги; акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2024; квитанції до прибуткового касового ордера №12/2024 від 22.04.2024.

Відповідно до акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2024 адвокат надав клієнту юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги, а замовник прийняв наступні послуги: консультація щодо способів захисту порушеного права Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у зв`язку з відмовою в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» 1000,00 грн; підготовка правового висновку щодо спірних правовідносин з вивченням чинної судової практики 2000,00 грн; підготовка адміністративного позову та додатків до Харківського окружного адміністративного суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії 7000,00 грн; всього 10000,00 грн.

Вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі №540/707/20.

Колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18, у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.ч. 5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі №200/10535/19-а, від 05.08.2020 року у справі №640/15803/19.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та оскільки ця справа розглядається судом у спрощеному провадженні та належить до справ незначної складності, вимога позивачки щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн є необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції враховано подані відповідачем заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу та зазначено, що така послуга як "підготовка правового висновку щодо спірних правовідносин" фактично є складовою послуги із підготовки та складання позовної заяви, а тому окремо не підлягає врахуванню до витрат на правничу допомогу.

З огляду на часткове задоволення адміністративного позову, а також, що дана справа належить до категорії справ незначної складності, обсяг доказів є незначним, судове засідання не проводилось, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь позивачки суми у розмірі 2000,00 грн.

Зі змісту апеляційної скарги відповідача не вбачається, у чому саме проявляється неспівмірність витрат позивачки на професійну правничу допомогу в задоволеному судом першої інстанції розмірі, та не вказано на конкретні підстави для зменшення витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

Посилання апеляційної скарги відповідача про те, що представником позивачки надано квитанцію до прибуткового ордера, акт здачі/приймання робіт за договором про надання правової допомоги, які не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги, та надані лише копії, як на підставу для відмови у задоволенні заяви позивачки про стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як свідчать матеріали справи, позивачкою на підтвердження витрат на правову допомогу надано всі документи, зокрема, договір про надання правничої (правової) допомоги, акт приймання-передачі, докази оплати, які містять інформацію про позивачку як клієнта (замовника послуг) та підписані сторонами.

При цьому, колегія суддів враховує, що зі змісту акту №2 приймання-передачі наданих послуг від 22.04.2024 встановлено, що адвокатом надано позивачці юридичні послуги відповідно до договору про надання правової допомоги щодо порушеного права Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області у зв`язку з відмовою в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Крім того, послуги з правничої допомоги полягали у підготовці та поданні позовної заяви, які були надані до моменту реєстрації позову у суді та присвоєння справі відповідного номеру, тому не можуть містити номер справи.

Переглядаючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість та співмірність понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, що підтверджується належними доказами, а тому такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 по справі № 520/11520/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий