Справа № 160/24628/24
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2-Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області обрахувати та призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника після смерті ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, якщо після перерахування її розмір не є меншим за раніше встановлений ОСОБА_1 розмір пенсії, починаючи з 03 серпня 2022 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернулась до відповідача із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу". Однак, розглянувши заяву позивача на виконання судового рішення, Пенсійним фондом протиправно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії і її обрахунку, посилаючись на те, що розмір пенсії,обчислений згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, є меншим ніж розмір пенсії за віком обчислений відповідно до Закону №1058-ІV.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує наступне.
Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст. 37 Закону №1058, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї -50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника: на двох та більше непрацездатних членів сім`ї -100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника можливе виключно на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого порядку розрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника цим Законом не передбачено.
Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» (Закон №889), який діє з 1 травня 2016, втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в пунктах 10 і 12 цього розділу.
За пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державним службовцям за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723.
Тобто, Законом №889 не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втатою годувальника, відповідно у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».
Відповідач-1 також вважає, що позивачем порушено строк звернення з позовом до суду.
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві на позовну заяву вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що підлягають задоволенню.
Відповідач-2 просить врахувати суд наступне.
Статтею 36 Закону №1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія в зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконувала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержавних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича -незалежно від тривалості страхового стажу.
Отже, за вказаним Законом, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.
Оскільки, з 1 січня 2018 року, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбаченими Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів», виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то в разі смерті судді у період перебування на посаді судді чи перебування у відставці непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на умовах та в порядку, передбаченому Законом №1058-VІ.
Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
03.08.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії - перехід на інший вид пенсії від 03.08.2022 року о/р 24, відмовлено ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2023 у справі № 160/20943/22 (залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.07.2023) визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022 року, врахувавши при цьому право ОСОБА_1 на надання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які вона має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за № 1058-IV, так і за Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 за № 3723-ХІІ.

На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022 про переведення її з пенії за віком на пенсію в разі втрати годувальника .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06.09.2023 №24 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При повтороному розгляді заяви ОСОБА_1 . Пенсійним фондом встановлено, що при переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника згідно Закону №1058, розмір пенсії зменшується і складатиме 2167,88 грн. (до перерахунку -3840,27 грн.).

Відповідно до пункту 4 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 в разі, якщо внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленрму розмірі.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу»( Закон №889), який діє з 1 травня 2016 року, утратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (Закон №3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в пунктах 10 і 12 цього розділу.

За пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державним службовцям за певних умов призначаються пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723.

Тобто, Законом №889 не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідно у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Позивач зазначає, що при повторному розгляді її заяви на виконання судового рішення відповідачем-2 фактично знову відмовлено у розрахунку і призначенні пенсії по втраті годувальника за Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, не надали їй розрахунку такого виду пенсії.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 46 Конституції України громадяни наділені правом на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст.10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.1, п.1 ч.2, абз.2 п.2 ч.3 ст.36 Закону України №1058-IV).

Отже, оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина/чоловік, що досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Така обставинами не є спірною та визнається учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника.

При цьому, позивач просить нарахувати і призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, а не згідно ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ і її обрахування.

Пунктом 10 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90 % відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Закон України "Про державну службу" №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" №3723-XII.

Пункт 13 розділу 11 Закону України "Про державну службу" №889-VIIІ передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закон України "Про державну службу" №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Статтею 37 Закону №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом. Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

У справі №160/20943/22 Дніпропетровським окружним адміністративним судом встановлено, що станом на 05.02.2004 року ОСОБА_2 мав загальний стаж роботи 27 років 3 місяців та 27 день, та спеціальний стаж, що давав право на щомісячне грошове утримання судді. Тобто, на час виходу у відставку ОСОБА_2 набув право на пенсію на підставі Закону №3723.

Таким чином, оскільки чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для того, що непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

За приписами ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Право позивача на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону № 3723-ХІІ доведено в судовому порядку, натомість відповідачем на виконання рішення суду не надано розрахунку такої пенсії.

Відповідно до пунктів 8, 11 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" затвердив "Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб" (далі Порядок №622).

Пунктами 2, 3 Порядку №622 встановлено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Суд звертає увагу на неприпустимість прийняття органом влади таких роз`яснень, які підміняють собою рішення та обумовлені категоріями доцільності чи недоцільності, як це має місце у даній справі. Зі змісту відмови, наданої позивачу, вбачається, що відповідач посилається на "умовний розрахунок" пенсії, з чого далі робить висновок про недоцільність перерахунку з пенсії по віку за Законом №1058-IV на пенсію по віку державного службовця за статтею 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі пенсії за віком, про який просить позивач, оскільки розмір пенсії начебто підлягатиме зменшенню.

Відповідач-2 у рішенні не зазначає про те, що позивачем не дотримано будь-які вимоги стосовно наявності або форми документів, які подаються для проведення перерахунку, їх недостатності або невідповідності.

З огляду на це, суб`єкт владних повноважень не може на власний розсуд втручатись у реалізацію особою свого права на пенсійне забезпечення та впливати на його волевиявлення з мотивів доцільності або недоцільності вчинення певних дій. Суд вважає, що у разі подання особою, яка має на це право, заяви з клопотанням або вимогою про вчинення на її користь перерахунку або інших дій, які суб`єкт владних повноважень повинен розглянути/вирішити/вчинити (по суті), орган влади не має права відмовляти, керуючись при цьому мотивами доцільності або недоцільності.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень вважає вимоги особи такими, що задоволенню не підлягають, він повинен навести чіткі, визначені законодавством підстави для відмови у задоволенні вимог та прийняти рішення про відмову, яке підлягає оскарженню, а не посилатись на будь-які оціночні судження або гіпотетичні розрахунки, викладаючи свої висновки у формі роз`яснення чи рекомендацій.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач-2 не довів правомірності своїх дій щодо відмови у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника за померлого чоловіка за ст. 37 Закону України "Про державну службу", таким чином, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому, оскільки відповідачем-2 було розглянуто питання щодо переведення позивача на інший вид пенсії і прийнято рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника і у перерахунку такої пенсії, суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснювало розгляд заяви позивача по суті, а тому на нього не може бути покладено обов`язок щодо переведення позивача на інший вид пенсії.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п. 4.7 Порядку №22-1).

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.

Таким чином, обов`язок з обрахування і виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення про переведення позивача на інший вид пенсії і матеріалів пенсійної справи.

Виходячи з навденого, для належного захисту прав позивача, суд вважає необхідним покласти обов`язок з обрахунку і виплати пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у загальній сумі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 09.09.2024.

Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача судовий збір у сумі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ), 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківска область, 76018, ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 24 від 06 вересня 2023 року щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 03 серпня 2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківска область, 76018, ) здійснити переведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд., 26, м. Дніпро, 49094, ) після прийняття рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 70% від розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, здійснити обрахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківска область, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп .

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона