Справа № 520/20372/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення

10 грудня 2024 року справа № 520/20372/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5,м. Київ,01601, ) , Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61001, ) третя особа: Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6,м. Київ,01104, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі за №520/20372/23 визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року та з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, а також суддівської винагороди за період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн.;

зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення ОСОБА_2 за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року та з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, а також суддівської винагороди за період з 01 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.03.2024р. рішення ХОАС від 23.10.2023р. залишено без змін.

18.10.2024р. до суду надійшла заява позивачки, в якій заявниця просила вирішити питання про зміну способу та порядку виконання рішення по справі №520/20372/23 шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 0.01.2021 по 30.07.2023 виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; з 01 січня 2022 року по 07 червня 2022 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2022 року складає 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.; з 01.січня 2023 року по 30 червня 2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 року складає 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, у загальному розмірі сума розрахунку за періоди з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 30.06.2023 склала 462 989,86 грн. (чотириста шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн. 86 коп).

В обґрунтування заяви зазначено, що виконання рішення можливе за умови зміни порядку та способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі № 520/20372/23 в порядку стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні ТУ ДСА України у Харківській області.

Представник третьої особи - Державної казначейської служби надав до суду пояснення, згідно яких зазначив, що звернення позивачки до суду з питання виконавчого провадження, відкритого лише 26.06.2024р. є передчасним. Посилаючись на судову практику ЄСПЛ, зазначав, невиконання рішення у цій справі не є тривалим.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 27.11.2024р. суддею по справі визначено суддю Григорова Д.В. Ухвалою від 03.12.2024р. справу прийнято до розгляду та призначено до слухання в судовому засіданні на 10.12.2024р. на 11год. 15хв.

Учасники процесу у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема відповідними довідками, сформованими підсистемою ЄСІТС "Електронний суд".

За приписами ч. 2 ст. 378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України, беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, суд доходить висновку про можливість розгляду заяви у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та подану заяву про зміну способу виконання судового рішення, суд встановив наступне.

Вказане рішення суду від 23.10.2023р. по справі за №520/20372/23 набрало законної сили 21.03.2024р. та Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист. 23.10.2023р. за вказаним виконавчим листом відкрито ВП № 75388605.

Листом №06-15/1574/2024 від 09.07.2024р. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області повідомило виконавчу службу про те, що ТУ ДСА України у Харківській області здійснило розрахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_2 за періоди: з 01 січня 2021 року по 30 липня 2023 року виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2022 року складає 2481 гривня, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; з 01 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 року складає 2684 гривні, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Територіальне управління не має правових підстав самостійно виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі № 520/20372/23, оскільки повноваження ТУ ДСА України у Харківській області визначаються положеннями статей 154 Закону України від 02.06.2016р. № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» та Положенням про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 10.05.2023р., згідно яких територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Таким чином, ТУ ДСА України у Харківській області здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує Державна судова адміністрація України.

За таких обставин, виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі №520/20372/23 в повному обсязі можливе лише після зміни способу і порядку виконання судового рішення в порядку стягнення з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», відкритої на рівні ТУ ДСА України у Харківській області.

Судом встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі №520/20372/23 у частині сплати позивачці 462 989,86 грн. не виконано.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати суддівської винагороди, слід враховувати, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Разом з тим у даній справі суд не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.

Встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Судом також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі за №520/20372/23 в частині виплати позивачці заборгованості суддівської винагороди у сумі 462 989,86 грн., суд доходить висновку про обґрунтованість та задоволення заяви позивачки про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідно до статті 378 КАС України в частині стягнення, через що заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 241-243, 248, 256, 294, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, Державної судової адміністрації України, третя особа: Державна казначейська служба України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023р. по справі за №520/20372/23 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 30.07.2023 виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів; з 01 січня 2022 року по 07 червня 2022 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2022 року складає 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.; з 01 січня 2023 року по 30 червня 2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2023 року складає 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, у загальному розмірі сума розрахунку за періоди з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 30.06.2023 склала 462 989,86 грн. (чотириста шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять гривень) 86 коп.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.В. Григоров