Справа № 520/5344/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мельников Р.В.

03 грудня 2024 р.Справа № 520/5344/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Височанської селищної ради Харківського району Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Івахненко М.А. звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 130-133), просить:

- визнати протиправним та нечинним рішення Височанської селищної ради від 18.12.2023 «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році»;

- зобов`язати Височанську селищну раду невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання протиправними та нечинними рішень Височанської селищної ради від 18.12.2023 «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» у виданні, в якому їх було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили;

Також позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Височанської селищної ради на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що спірним рішенням врегульовано суспільні правовідносини щодо процедури поховання та надання інших послуг, а дія цих рішень поширюється на невизначене коло осіб. Відтак, це рішення є нормативно-правовим актом. Рішення відповідача про заборону поховання на кладовищі громадян, які не зареєстровані на території Височанської селищної ради, є порушенням, передбаченого ст. 4 Закону України від 10.07.2003 № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу» (далі Закон № 1102-IV), принципу створення рівних умов для поховання померлих незалежно від їх місця проживання. Встановлення (стягнення) відповідачем благодійних внесків при захороненні померлого на кладовищі суперечить вимогам статей 4, 25 Закону № 1102-IV та пункту 2.4 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 № 193, та не узгоджується з повноваженнями органів місцевого самоврядування в галузі бюджету та житлово-комунального господарства.

У відзиві на адміністративний позов відповідач Височанська селищна рада, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що обов`язковою умовою надання захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Однак, при зверненні до суду позивач не підтвердив жодним доказом порушення його прав, як і не підтвердив впливу дій відповідача на результати його роботи тощо. Позивачем не вказано які ж його права, свободи чи законні інтереси було порушено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 (розгляд справи відбувся у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження) задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправним та нечинним рішення Височанської селищної ради від 18.12.2023 «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році».

Зобов`язано Височанську селищну раду невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання протиправними та нечинними рішень Височанської селищної ради від 18.12.2023 «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» у виданні, в якому їх було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Судове рішення вмотивовано тим, що зі змісту дослідженого під час розгляду справи рішення Височанської селищної ради від 18.12.2023 року «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» вбачається, що останнє не є програмою соціально-економічного та культурного розвитку відповідної адміністративно-територіальної одиниці або цільовою програмою з інших питань місцевого самоврядування, що свідчить на користь того, що посилання на вказану норму у спірному рішенні відповідача не є обґрунтованим.

Вказане, на переконання суду, свідчить на користь обґрунтованості доводів представника позивача стосовно того, що спірне у цій справі рішення відповідачем прийнято на підставі норми законодавства, яка не надає відповідачу повноважень щодо прийняття такого рішення.

Також суд зазначив, що відповідач шляхом прийняття спірного у цій справі рішення в частині, що стосується послуг щодо поховання громадян, фактично створює нерівні умови для осіб, які зареєстровані на території громади, та тих, які на території громади не зареєстровані, що в свою чергу є порушенням передбаченого статтею 4 Закону № 1102-IV принципу створення рівних умов для поховання померлих незалежно від їх місця проживання. Встановлення (стягнення) відповідачем благодійних внесків при захороненні померлого на кладовищі суперечить вимогам статей 4, 25 Закону № 1102-IV, пункту 2.4 Порядку № 193 та не узгоджується з повноваженнями органів місцевого самоврядування в галузі бюджету та житлово-комунального господарства.

Стосовно доводів представника відповідача щодо того, що оскаржуване рішення не порушує прав позивача, суд зазначив, що такі не можуть вважатися судом обґрунтованими та доведеними, оскільки жодним чином не спростовують встановлених судом порушень та не є свідченням правомірності прийнятого нормативно-правового акту.

Стосовно доводів позивача щодо не здійснення відповідачем оприлюднення в друкованих засобах масової інформації спірного рішення відповідача суд зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12.05.2022 № 2259 внесено доповнення до ст.9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» такого змісту: «у період дії воєнного стану на акти органів місцевого самоврядування, військово-цивільних адміністрацій та військових адміністрацій, а також їх посадових осіб не поширюються вимоги пункту 3 частини першої (у частині оприлюднення проектів актів), частини четвертої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання». Отже, починаючи з 20.05.2022, органи місцевого самоврядування можуть приймати регуляторні акти без дотримання процедури, передбаченої законодавством для їх прийняття.

Крім того, суд зазначив, що приписами ст. 265 КАС України передбачено, що резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Височанська селищна рада просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 у справі № 520/5344/24.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що 12.05.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України № 2259-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану», згідно з яким статтю 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» будо доповнено пунктом 10, в якому зазначається, що у період дії воєнного стану на акти органів місцевого самоврядування, військово-цивільних адміністрацій та військових адміністрацій, а також їх посадових осіб не поширюються вимоги пункту 3 частини першої (у частині оприлюднення проектів актів), частини четвертої статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про державну допомогу суб`єктам господарювання». Отже, починаючи з 20.05.2022, органи місцевого самоврядування можуть приймати регуляторні акти без дотримання процедури, передбаченої законодавством для їх прийняття. Тому проєкт оскаржуваного рішення не було опубліковано, а само рішення Височанської селищної ради від 18.12.2023 «Про надання послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» було опубліковано 18.12.2023 на офіційному вебсайті Височанської селищної ради, з яким можливо ознайомитись за наступним посиланням https://vysochanska- rada.dosvit.org.ua/documents/clqgp1cued1wg0824jzjzge29.

Також відповідач зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки обов`язковою умовою правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відхилити її, а рішення суду, - залишити без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що 18.12.2023 Височанською селищною радою Харківського району Харківської області XXXV сесії VIII скликання прийняте рішення «Про надання послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» згідно з яким, з огляду на положення п.п. 22, п.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи висновки постійної комісії з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою, цивільного захисту та постійної комісії з питань фінансів, бюджету, соціально-економічного розвитку, інвестицій, підприємства та міжнародного співробітництва щодо затвердження розмірів благодійних внесків в грошовій формі за послуги, які здійснюватиме селищна рада через свої виконавчі структури в 2024 році, селищна рада вирішила:

у пункті 1 рішення, - виконавчими структурами селищної ради протягом 2024 року надавати наступні послуги, а саме:

1. Підготовка та видача інформації громадянам про наявність земельної ділянки, де вирощують квіти для продажу на ринку: 1000 грн;

2. Підготовка та видача інформації громадянам, які тримають в особистому підсобному господарстві худобу, птицю, бджіл: 200 грн;

3. Підготовка та видача інформації про відсутність забудови на земельній ділянці для відчуження (продажу): 500 грн;

4. Дозвіл на тимчасову торгівлю (на місяць): 1000 грн;

5. Послуги населенню: - за урочисту реєстрацію шлюбу: для місцевих жителів 700 грн, для немісцевих громадян 1200 грн; - підзахоронення немісцевих громадян на раніше зарезервовані місця (особи першої лінії) 5000 грн; - нове захоронення немісцевих громадян 10000 грн; - підзахоронення урни з прахом в діючу могилу для немісцевих громадян 1000 грн; - нове захоронення урни з прахом для немісцевих громадян 10000 грн; - резерв місць для поховання місцевим жителям 100 грн; - резерв місць для поховання немісцевим жителям (не більше 2 місць) для осіб першої лінії 5000 грн; - резерв місць для поховання немісцевим жителям (не більше 2 місць) для осіб не першої лінії 10000 грн.

В примітці до цього рішення зазначено, що у разі поховання немісцевого жителя, відповідно до акту, складеного депутатом Височанської селищної ради про його довготривале фактичне проживання на території населених пунктів Височанської територіальної громади, дозволяється поховання такого померлого та резерв місця для поховання, як місцевого жителя.

У пункті 2 вказаного рішення зазначено, що надходження коштів за надані послуги, отримані в якості благодійних внесків в грошовій формі направляти до спеціального фонду селищного бюджету «Цільові фонди».

У пункті 3 зазначеного рішення вказано, що контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань фінансів, бюджету, соціально-економічного розвитку, інвестицій, підприємства та міжнародного співробітництва та постійну комісію з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою, цивільного захисту. (т. 1 а.с. 16-17)

14.02.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з запитом від 14.02.2024 у відповідності Закону України «Про доступ до публічної інформації», у якому, окрім іншого, просив надати сканкопію рішення ХХХV сесія VIIІ скликання Височанської селищної ради від 18.12.2023 «Про надання послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році».

У додатках до листа-відповіді на інформаційний запит позивача від 20.02.2024 № 02-22/431, відповідач надав ОСОБА_1 запитувану інформацію означене вище рішення від 18.12.2023.

26.02.2024 позивач звернувся з запитом до відповідача, в якому запитував наступну інформацію (т. 1 а.с. 65):

- чи потрібно йому сплачувати кошти за захоронення його близьких та знайомих на кладовищах Височанської селищної ради, які не зареєстровані для мешкання на території Височанської територіальної громади, як що так то в якій сумі та повідомити весь процес отримання дозволу та його оплати, вказавши рахунки та їх призначення;

- чи потрібно йому сплачувати кошти за підготовку та видачу інформації про відсутність забудови на належній йому земельній ділянці на території Височанської територіальної громади для відчуження (продажу), як що так то в якій сумі та повідомити весь процес отримання дозволу та його оплати, вказавши рахунки та їх призначення;

- чи потрібно йому сплачувати кошти за підготовку та видачу інформації про наявність земельної ділянки на території Височанської територіальної громади, де вирощують квіти для продажу на ринку, як що так то в якій сумі та повідомити весь процес отримання дозволу та його оплати, вказавши рахунки та їх призначення;

- чи потрібно йому сплачувати кошти за резерв місць для поховання на території Височанської територіальної громади немісцевим жителям для осіб не першої лінії, які не зареестровані на території Височанської територіальної громади, як що так то в якій сумі та повідомити весь процес отримання дозволу та його оплати, вказавши рахунки та їх призначення.

04.03.2024 відповідачем надано відповідь на запит № 02-22/556, згідно якої відповідач повідомив, що для сплати цих тарифів позивач може звернутись до відділу бухгалтерського звіту та обліку Височанської селищної ради для отримання реквизитів та рахунків для їх сплати.

11.03.2024 позивач звернувся до відповідача відповідно до рішення Височанської селищної ради від 18.12.2023 року «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» з заявами в яких просив:

- видати довідку про відсутність капітальної забудови на земельній ділянці з кадастровим номером :00:010:0027, площею 0.2500 га, розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Покотилівка, біля вул. Коцюбинського, 2 (т. 1 а.с. 70);

- видати довідку про наявність у нього земельної ділянки на території Височанської територіальної громади з кадастровим номером :00:010:0027, площею 0.2500 га, де вирощують квіти для продажу на ринку (т. 1 а.с. 74);

- виділити два місця для захоронення його знайомих на кладовищі в смт Покотилівка Харківського району Харківської області, які не зареєстровані для мешкання на території Височанської територіальної громади (т. 1 а.с. 71);

- забронювати йому резерв два місця для поховання на території кладовища смт Покотилівка у Височанської територіальної громади немісцевим жителям для осіб не першої лінії, які не зареєстровані на території Височанської територіальної громади (т. 1 а.с. 72).

У відповідь на вказані заяви 16.04.2024 на електронну пошту позивача відповідач надав листи від 12.04.2024 № 02-22/861, № 02-22/862, № 02-22/863 та № 02-22/864, у яких щодо кожного запиту позивача повідомив, що запитувані довідки будуть надані лише після розгляду адміністративним судом справи № 520/5344/24 (т. 1 а.с. 173-177).

Відповідно до преамбули Закону України від 10.07.2003 року № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу» (далі Закон № 1102-IV), - цей Закон визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Поняття поховання наведено у ст. 1 цього Закону, а саме: поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Діяльність у галузі поховання базується на таких основних принципах: гарантування державою належного поховання померлих; достойного ставлення до тіла померлого; поховання в установленому законодавством порядку з урахуванням волевиявлення померлого, вираженого особою при житті, а за його відсутності - з урахуванням побажань родичів; створення рівних умов для поховання померлих незалежно від їх раси, кольору шкіри, політичних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; запобігання випадкам непоховання померлих; компенсації державою витрат, пов`язаних з похованням померлих, відповідно до закону; безоплатного виділення місця для поховання померлих (їхніх останків) чи урн із прахом померлих на кладовищі (у колумбарії); конфіденційності інформації про померлого; забезпечення збереження місць поховань (ст. 4 Закону № 1102-IV).

Частиною першою ст. 8 Закону № 1102-IV визначено, що організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 1102-IV, органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5) здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства.

З метою оперативного забезпечення населення інформацією про суб`єкти господарювання, що надають ритуальні послуги та виготовляють предмети ритуальної належності, органи місцевого самоврядування можуть створювати спеціалізовані госпрозрахункові інформаційні служби. Порядок діяльності таких служб визначається органами місцевого самоврядування відповідно до законодавства.

Відповідно до частини третьої ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною першою ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про освіту» передбачено, що засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа): приймає рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію, зміну типу закладу освіти, затверджує статут (його нову редакцію), укладає засновницький договір у випадках, визначених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що в контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Згідно з положеннями ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У свою чергу, ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, у своєму рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Що стосується «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі № 757/12159/17-а вже наголошував, що за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги ст.ст. 2, 6 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;

(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»);

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є:

(а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права;

(б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України;

(в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю);

(г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності).

Вказана правова позиція сформована в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17.

При з`ясуванні статусу позивача як «потерпілого», суд керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини. Поняття «потерпілий» має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 , який не є членом Височанської територіальної громади, звертаючись до суду 27.02.2024 року із позовом, що розглядається (ураховуючи заяву про уточнення позовних вимог) не визначив, який саме його інтерес був порушений відповідачем в наслідок прийняття оскаржуваного рішення та в чому він полягає, не вказав з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний цей інтерес.

Лише 11.03.2024 року позивач звернувся до відповідача відповідно до рішення Височанської селищної ради від 18.12.2023 року «Про надання платних послуг виконавчими структурами Височанської селищної ради в 2024 році» із заявою в якій просив забронювати йому (слід розуміти, - на його ім`я) резерв два місця для поховання на території кладовища смт Покотилівка у Височанської територіальної громади немісцевим жителям для осіб не першої лінії, які не зареєстровані на території Височанської територіальної громади.

При цьому, колегія суддів зауважує про те, що в матеріалах справи відсутня відмова Височанської селищної ради здійснити таке резервування з підстав необхідності сплатити благодійний внесок до спеціального фонду селищного бюджету «Цільові фонди».

Окрім того, колегія суддів зауважує, що оскаржуване позивачем рішення складається із п`яти пунктів. перші чотири з яких взагалі не стосуються питань похоронної справи, а пункт 5, у тому числі визначає питання надання послуг населенню за урочисту реєстрацію шлюбу.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що рішення суб`єкта владних повноважень, що є предметом розгляду вказаного провадження не має негативного впливу на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.

Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновки колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Височанської селищної ради Харківського району Харківської області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року скасувати з прийняттям нового с удового рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 12.12.2024 року