Справа № 480/5488/24
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2024 року Справа № 480/5488/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ГелетиС.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, і просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 01.09.2002 по 30.10.2023 на посаді тренера-викладача відділення футболу в КЗ Роменська ДЮСШ ім. Віктора Гречаного до спеціального стажу "вислуга років";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 30.10.2023 про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій, та зарахувати до спеціального, стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 01.09.2002 по дату виходу на пенсію 16.08.2023, на посаді тренера-викладача відділення футболу в КЗ Роменська ДЮСШ ім. Віктора Гречаного до спеціального стажу "вислуга років" та призначити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій, передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач30.10.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, але рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було відмовлено у призначенні грошової допомоги згідно п. 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку відсутністю необхідного стажу. З таким рішенням позивач не погоджується, зазначає, що педагогічний стаж позивача станом на момент звернення за визначенням пенсії складав більше 30 років, а тому має право на отримання вказаної грошової допомоги.
Представник ГУ ПФУ в Сумській області подав клопотання про долучення доказів, у яких додатково зазначив, що 03.10.2023 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком. З 16.08.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач 27.11.2023 звернувся із заявою про допризначення пенсії у зв`язку із наданими додатковими документами для призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Рішенням від 01.12.2023 відмолено позивачу у перерахунку пенсії. До спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги позивачу зараховано періоди роботи з 02.09.1985 по 18.10.1985 та з 01.08.1987 по 01.09.2001 згідно довідки № 01-21/1242 від 05.09.2023, яка видана відділом освіти Роменської міської ради Сумської області, що становить 14 років 2 місяці 18 днів. Період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2023 на посаді тренера викладача з футболу Роменської ДЮСІП ім. В. Гречаного (довідка від 06.09.2023 №72, видана Роменською ДЮСШ ім. В. Гречаного) врахувати до спеціального стажу роботи немає підстав, оскільки згідно Переліку - відсутня посада тренера викладача.
Представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що до заяви долучено довідку №01-21/1242 від 05.09.2023, видану відділом освіти Роменської міської ради Сумської області. Відповідно до поданої довідки ОСОБА_1 до спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги зараховано періоди роботи з 02.09.1985 по 18.10.1985 та з 01.08.1987 по 01.09.2001. Період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2023 врахувати до спеціального стажу роботи немає підстав, оскільки, згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років", відсутня посада тренера-викладача з футболу Роменської ДЮСШ ім. В. Гречаного (довідка від 06.09.2023 №72, видана Роменською ДЮСШ ім. В. Гречаного). Спеціальний стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги заявника на дату звернення складав 14 років 2 місяці 18 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії.
Провадження у справі було відкрито за правилами прощеного позовного провадження без виклику осіб. Ухвалою суду залучено до участі у даній другим відповідачем ГУ ПФУ в Сумській області.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Позивачем до структурного підрозділу ГУ ПФУ в Сумській області 27.11.2023 було подано заяву про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсії відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 46).
Рішенням від 01.12.2023 №35 (а.с. 42) ГУ ПФУ в Івано-Франківській області було відмовлено у такій виплаті та зазначено, що період роботи з 01.09.2002 по 30.09.2023 врахувати до спеціального стажу роботи немає підстав, оскільки згідно Переліку - відсутня посада тренера - викладача з футболу Роменської ДЮСШ ім. В. Гречаного (довідка від 06.09.2023 №72, видана Роменською ДЮСШ ім. В. Гречаного). У зв`язку із відсутність необхідного спеціального стажу, право на проведення перерахунку позивачу відсутнє.

Позивач не погоджується із підставами прийнятого спірного рішення, у зв`язку із чим звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Пунктом 7-1 "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок № 1191).

Вказаний Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Згідно з п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Пунктами 6, 7 Порядку № 1191 передбачено, що для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІІ, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі № 234/13835/17.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник у зв`язку з тим, що відповідач при призначенні пенсії за віком не виплатив позивачу грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Посилання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у спірному рішення на те, що посада "тренера-викладача з футболу Роменської ДЮСШ ім. В. Гречаного" не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років №909, тому роботи на цих посадах не може бути зарахована до спеціального стажу, є безпідставною з наступних мотивів.

Приписами статті 10 Закону України від 05.09.2017 № 2145-VІІІ "Про освіту" передбачено, що позашкільна освіта разом із загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами становить структуру (систему) освіти в Україні.

Так, державну політику у сфері позашкільної освіти, її правові, соціально-економічні, а також організаційні, освітні та виховні засади визначає Закон України від 22.06.200 № 1841-ІІІ "Про позашкільну освіту" (далі Закон № 1841-ІІІ).

За змістом статті 1 Закону № 1841-ІІІ позашкільна освіта сукупність знань, умінь та навичок, що здобувають вихованці, учні і слухачі в закладах позашкільної освіти, інших суб`єктах освітньої діяльності за програмами позашкільної освіти.

Частиною третьою статті 12 Закону № 1841-ІІІ встановлено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад" затверджено типи позашкільних навчальних закладів, зокрема, дитячо-юнацькі спортивні школи: комплексні дитячо-юнацькі спортивні школи, дитячо-юнацькі спортивні школи з видів спорту, дитячо-юнацькі спортивні школи для осіб з інвалідністю, спеціалізовані дитячо-юнацькі школи олімпійського резерву, спеціалізовані дитячо-юнацькі спортивні школи для осіб з інвалідністю паралімпійського та дефлімпійського резерву.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 (з наступними змінами), викладачі всіх спеціальностей віднесені до педагогічних працівників.

Суд звертає увагу, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 (далі Перелік № 963), який відносить посаду "викладач" до педагогічних посад.

Положенням про дитячо-юнацьку спортивну школу, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 № 993, прямо передбачено такі посади працівників освіти вказаного виду позашкільного навчального закладу як, зокрема, тренер-викладач.

Відповідно до п. 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78, діяльність на посаді тренера-викладача у спортивних школах всіх типів зараховується до стажу педагогічної роботи. Тобто, згідно з вищевказаними нормативними актами, тренер-викладач дитячо-юнацької спортивної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Суд зазначає, що Переліком № 909 посада тренера-викладача дитячо-юнацької спортивної школи дійсно не була передбачена.

Листом від 16.02.1994 № 01-3/96-02 Міністерство соціального захисту населення України повідомило, що назви посад працівників установ освіти у даному переліку не відповідають їх назвам, передбачених діючими нормативними документами по штатах та оплаті праці, що викликає труднощі при визначенні права на пенсію за вислугу років працівникам установ освіти. Зокрема, діючим законодавством у дитячо-юнацьких спортивних школах передбачаються посади тренерів-викладачів, а не тренерів, викладачів.

З аналізу наведених норм суд доходить до висновку, що посада тренера-викладача (з футболу) в дитячо-юнацькій спортивній школі, на якій позивач працював з 01.09.2002 до 16.08.2023 (день призначення пенсії), відноситься до педагогічних і дає право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи, а тому вказаний стаж роботи позивача повинен зараховуватися до його пільгового стажу у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Подібна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17, Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17 та від 09.04.2020 у справі № 149/2408/17, яка враховується судом під час розгляду даної справи.

Однак, навіть якщо виходити з того, що Порядком № 909 дійсно не передбачено посади тренера-викладача, на чому наполягає відповідач, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" ЄСПЛ зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд доходить висновку, що позивач, як тренер-викладач позашкільного навчального закладу, який входять до структури освіти України, має право на отримання пенсії за вислугу років.

Судом враховується, що відповідно до довідки від 06.09.2023№72 про стаж роботи позивача, яка видана комунальним закладом «Роменською дитячо-юнацькою спортивною школою імені Віктора Гречаного» Роменської міської ради (а.с.18) зазначено, що позивач щ 01.09.2005 працює на посаді тренера-викладача з футболу Роменської ДЮСШ ім..В.Гречаного. Зазначено, що назва Роменської ДЮСШ була змінено на комунальний заклад «Роменською дитячо-юнацькою спортивною школою імені Віктора Гречаного» Роменської міської ради відповідно до наказу №25/А-ОД від 02.06.2017. Робота, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак періоди роботи позивача з 01.09.2002 по 16.08.2023 (день призначення пенсії ) на посаді тренера-викладача (з футболу) слід зарахувати до його педагогічного стажу, який дає право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з 16.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується рішенням №35 від 10.10.2023 (а.с. 45 зворот. стор.).

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 08.10.1980 (а.с. 15-16) ОСОБА_1 працював на посаді з 02.09.1985 по 13.10.1985 на посаді вчителя фізичного виховання Роменської середньої школи № 7, з 01.08.1987 по 01.09.2001 вчителем фізичного виховання Роменської середньої школи №6, з 01.09.2002 по день звернення до суду на посаді тренера - викладача відділення футболу у комунальному закладі Роменська ДЮСШ ім. Віктора Гречаного.

Суд зазначає, що згідно з наявним в матеріалах пенсійної справи розрахунку стажу (форма РС-право) вищевказані періоди роботи позивача зараховані до страхового стажу, який склав 42 роки 2 місяці 21 день (а.с. 45).

У спірному рішенні зазначено, що спеціальний стаж позивача складав 14 років 2 місяці 18 днів, а отже, з урахуванням періодів роботи, що просить зарахувати позивач (з 01.09.2002 по 30.10.2023), спеціальний стаж позивача складає понад 35 років.

Враховуючи наведені вище мотиви, суд вважає, що на день досягнення позивачем пенсійного віку та призначення з 16.08.2023 пенсії за віком, його спеціальний (педагогічний) стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становив більше 35 років.

Відповідно, судом встановлено, що позивач всім переліченим вище вимогам станом на день подання заяви про призначення пенсії відповідав.

З огляду на вищевикладене судом, дії відповідача щодо відмови зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу періодів роботи, є протиправними, відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти пенсій за віком відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому суд зауважує, що право на отримання такої грошової допомоги не залежить та не пов`язується із призначенням саме пенсії за вислугою років, а є окремим правовим механізмом відповідної соціальної виплати, який також може реалізовуватись при призначенні пенсії за віком (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 127/9277/17).

Стосовно клопотання позивача щодо поновлення строку звернення до суду , а також посилання відповідача у відзиві на те, що позивачем пропущено строку звернення до суду, судом враховується наступне.

В даному випадку, матеріалами справи не підтверджується, а відповідачем не доведено, що спірне рішення від 01.12.2023 було отримано позивачем. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до звернення позивача від 03.01.2024 , яке надано було в електронному вигляді до ГУПФУ в Сумській області, позивачем зазначено, що про рішення від 01.12.2023 позивач дізнався 24.12.2023 (а.с.24). Доказів того, що позивач дізнався про прийняте рішення до 24.12.2023 матеріали справи не містяться, відповідачами не доведено.

Враховуючи те, що позивач про спірне рішення дізнався 24.12.2023, а до суду через поштове відділення судом позов отримано 24.06.2024, про що свідчить відмітка канцелярії суду (вх..№22047 від 24.06.2024), суд зазначає, що шестимісячний строк на оскарження рішення від 01.01.2023 позивачем не пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач не довів правомірності прийнятого рішення щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу спірної грошової допомоги, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та засадах верховенства права.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У даному випадку, заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та прийнято відповідне рішення за результатом розгляду заяви позивача за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, а відтак, електронна пенсійна справа, яка була отримана для опрацювання була передана засобами програмного забезпечення органом, що нараховує та виплачує позивачу пенсію за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тобто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача у даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.12.2023 №35, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати позивачу період роботи з 01.09.2002 до 16.08.2023 на посаді тренера-викладача футболу в комунальному закладі «Роменська дитячо-юнацька спортивна школа імені Віктора Гречаного» Роменської міської ради до спеціального стажу "вислуга років" до спеціального стажу позивача у сфері освіти відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, та зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи те, що позов підлягає задоволенню, а також те, що спір виник внаслідок прийняття неправомірного рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.12.2023 №35 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) період роботи з 01.09.2002 до 16.08.2023 на посаді тренера-викладача з футболу в комунальному закладі «Роменська дитячо-юнацька спортивна школа імені Віктора Гречаного» Роменської міської ради до спеціального стажу у сфері освіти відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, 15,м. Івано-Франківськ,Івано-Франківська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета