Справа № 160/18801/24
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРемез К.І.
за участі секретаря судового засіданняАнтонової А.Ю.
позивача ОСОБА_1 представника відповідача Лапшенкова Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу
15.07.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просила суд:
- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 № 91 «Про підсумки службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375» про притягнення лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «ДОГАНА» та встановлення ознак в діях лейтенанта ОСОБА_1 кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального Кодексу України;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91 «Про підсумки службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона, лейтенант ОСОБА_2 , проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 на посаді заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно наказу Командувача Сил Територіальної Оборони ЗСУ від 05.04.2023 № 116 призначена заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_4.
16.06.2024 начальником штабу - першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 було доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91 про те, що на лейтенанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення на підставі пункту «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «ДОГАНА» за невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 385.
Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91 в ході службового розслідування встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 безпідставно не виконала наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 385 щодо вибуття з ППД м. Новомосковськ до району виконання бойових завдань військовою частиною в АДРЕСА_1 , який їй було доведено безпосереднім керівником командиром ІНФОРМАЦІЯ_5 капітаном ОСОБА_3 та ТВО відповідального за організацію несення добового наряду, організацію повсякденної діяльності та обліку особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 лейтенантом ОСОБА_4 . Відтак, в діях лейтенанта ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального Кодексу України.
Позивач зазначає, що інформація, яка викладена в наказі командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91, не відповідає дійсності та вказана некоректно, що призвело до неправомірних дій зі сторони командування частини, безпідставно притягнуто лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та встановлено в діях ОСОБА_1 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального Кодексу України. Службове розслідування, за результатами якого винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91, проведено неповно і необ`єктивно. Не виявлено (з`ясовано) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також не встановлені обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, що суперечить наказу Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами).
Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності від 27.05.2024 № 385 лейтенанту ОСОБА_1 було наказано прибути з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 до 17 годин 00 хвилин 27.05.2024 в район виконання бойових завдань в АДРЕСА_1 .
Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 385 лейтенанту ОСОБА_1 було доведено о 08 годині 00 хвилин 27.05.2024 під час ранкової перевірки особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 лейтенантом ОСОБА_4 , командиром механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується поясненнями позивача та поясненнями начальника групи цивільно-військового співробітництва старшого лейтенанта ОСОБА_5 в пунктах 3.5 та 3.8. акту службового розслідування. Командир механізованої роти військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_4 не являється безпосереднім командиром позивача. Копія витягу із наказу від 27.05.2024 № 385 була роздрукована з електронної копії, яка була надіслана лейтенанту ОСОБА_4 через додаток WhatsApp.
Після зачитання наказу, позивач попросила лейтенанта ОСОБА_4 надати аркуш доведення наказу, щоб офіційно ознайомитися під підпис та вказати причини неможливості убути в район виконання бойових завдань, що і зробила одразу, коли був наданий аркуш доведення.
Позивачем було повідомлено, що вона не відмовляється виконувати наказ, але не має можливості убути в район виконання бойових завдань через сімейні обставини, а саме через те, що чоловік проходить військову службу та позивач має на утриманні малолітню дитину до чотирнадцяти років. Під час проведення службового розслідування в поясненнях вказала всі обставини та додала підтверджуючі документи, а саме довідку форми 5 про проходження військової служби підполковником ОСОБА_6 , копію свідоцтва про народження малолітньої дитини ОСОБА_7 та копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_6 , але під час проведення службового розслідування дані пояснення та підтверджуючи документи не враховані. Інформація формально прописана в акті службового розслідування. Також, лейтенанту ОСОБА_4 було повідомлено, що позивачу немає з ким лишити дитину і можливо командир частини піде на зустріч і перенесе дату прибуття, але підполковник ОСОБА_8 , командир військової частини НОМЕР_1 , відмовив.
11.06.2024 комісією ЛКК було видано довідку № 259 про потребу дитини у домашньому догляді. На підставі зазначеної довідки, лейтенант ОСОБА_1 вибула у відпустку по догляду за дитиною з 17.06.2024 по 10.12.2024 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 17.06.2024 №174.
Вищевказана інформація була зазначена в аркуші доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 985. Також було усно повідомлено лейтенанту ОСОБА_4 , про що він зробив доповідь в телефонному режимі командиру частини. Пояснення лейтенанта ОСОБА_4 , що підстави неприбуття в район виконання бойових завдань були вказані на наступний день не відповідають дійсності, аркуш доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №375 датовано 27.05.2024.
Позивач зазначає, що як вказано в пункті 3.6. акту службового розслідування, лейтенант ОСОБА_4 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 № 378 призначений ТВО відповідальним за організацію несення добового наряду, організацію повсякденною діяльності та обліку особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 з 23.05.2024 по 29.05.2024. Цей наказ до позивача та до особового складу в ППД частини не доводився та згідно цього наказу позивач лейтенант ОСОБА_1 не є його підлеглою. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності від 22.05.2024 № 374 лейтенант ОСОБА_1 , заступник командира ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 , призначена позаштатним уповноваженим з гендерних питань - радником командира військової частини у пункті постійної дислокації частини АДРЕСА_2 . Отже, за штатною посадою позивач підпорядковується своєму безпосередньому командиру ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_1 . З 01.06.2023 по 21.05.2024 виконувала обов`язки командира позаштатного підрозділу охорони і оборони матеріальних засобів резерву в пункті постійної дислокації частини АДРЕСА_2 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2023 № 381. Безпосередній командир капітан ОСОБА_3 , командир ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 не володів інформацією взагалі про існування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375, що підтверджується поясненнями капітана ОСОБА_3 в пункті 3.13. акту службового розслідування. Лише о 09:00 годині 27.05.2024 командир військової частини йому довів цю інформацію. В телефонному режимі о 09 годині 06 хвилин позивач повідомила про обставини і причини неприбуття свого безпосереднього командира ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 . Під час розмови з ОСОБА_3 , він не доводив позивачу наказ про вибуття в район виконання бойових завдань, а лише запитав чи приїде позивачка, на що була відповідь, що позивач не має можливості приїхати через сімейні обставини. Цю інформацію позивач вказала в аркуші доведення наказу та лейтенант ОСОБА_4 окремо повідомив в телефонному режимі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 . Через деякий час капітан ОСОБА_3 зателефонував і довів інформацію, щоб позивач всі обставини і причини неприбуття виклала в окремому рапорті. Рапорт був написаний позивачкою і направлений через додаток WhatsApp командиру ІНФОРМАЦІЯ_5 капітану ОСОБА_3 , начальнику штабу - першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_9 , що підтверджується скріншотами переписки у додатку WhatsApp з вищезазначеними особами. У військовій частині НОМЕР_1 не організовано роботу з документами, електронний документообіг між ППД частини і частиною в районі виконання бойових завдань взагалі відсутній. Звернення у вигляді рапорту з зазначення причин і обставин неприбуття в РВБЗ було проігноровано командуванням частини. Молодший сержант ОСОБА_10 , старший офіцер групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , в додатку WhatsApp повідомив, що всі рапорти позивача у начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , на реєстрацію не подані. Ця інформація підтверджується скріншотом переписки в додатку WhatsApp з молодшим сержантом ОСОБА_18. О 19 год. 25 хв. 27.05.2024 в телефонному режимі капітан ОСОБА_3 повідомив, що за підписом командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_8 було подано доповідь на вище командування, а саме на військову частину НОМЕР_2 , про невиконання наказу лейтенантом ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що відповідачем в ході службового розслідування не встановлено факт особистої відмови позивача від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375. Крім цього, як вбачається з письмових пояснень позивача від 04.06.2024, причинами неможливості прибути в район виконання бойових завдань 27.05.2024 є сімейні обставини. Водночас у акті службового розслідування від 04.06.2024 зазначено, що причинами та умовами, що сприяли правопорушенню, є особиста недисциплінованість та самовпевненість, порушення вимог статті 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Отже, обставини щодо неможливості виконати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №375, зазначені позивачем, відповідачем під час службового розслідування не досліджені.
Позивач посилається на те, що відповідно до пункту 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Також, на думку позивача, відповідно до статті 177 КЗпП жінки, що мають дітей віком від трьох до чотирнадцяти років або дітей з інвалідністю, не можуть залучатись до надурочних робіт або направлятись у відрядження без їх згоди.
Не погодившись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 № 91 «Про підсумки службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375», позивач звернулася до суду.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді К.І. Ремез.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників.
02.08.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позову та вказує наступне.
Лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Остання займана посада - офіцер групи логістики штабу. На дату прийняття наказу № 91 лейтенант ОСОБА_1 займала посаду заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_5 з морально - психологічного забезпечення.
23.05.2024 заступник командира ІНФОРМАЦІЯ_5 з морально - психологічного забезпечення лейтенант ОСОБА_1 звернулась з рапортом (вх. №2810) щодо надання їй дозволу на вибуття з пункту постійної дислокації частини в район виконання бойових завдань з 24.05.2024 по 26.05.2024 у зв`язку із службовою необхідністю, а саме з метою проведення службових розслідувань.
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №385 лейтенанту ОСОБА_1 наказано прибути з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 до 17:00 27.05.2024 в район виконання бойових завдань в АДРЕСА_1 , з яким остання ознайомилась під особистий підпис.
З рапорту командира ІНФОРМАЦІЯ_5 капітана ОСОБА_3 від 27.05.2024 вх.№ 2870 стало відомо, що станом на 17:00 в порушення вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 385 лейтенант ОСОБА_1 не прибула в район виконання бойових завдань. За даним фактом відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 27.05.2024 № 386 було призначено службове розслідування.
З пояснень, наданих начальником групи цивільно - військового співробітництва старшим лейтенантом ОСОБА_5 , вбачається, що 27.05.2024 під час ранкової перевірки особового складу лейтенантом ОСОБА_4 був доведений наказ до заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_5 з морально - психологічного забезпечення щодо необхідності убути в район виконання бойових завдань до 17:00 27.05.2024. Заступник командира другої стрілецької роти з МПЗ лейтенант ОСОБА_1 з наказом ознайомилась, про що зробила відповідний запис в аркуші доведення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 №378, з метою підвищення контролю за життєдіяльністю особового складу, виконання ним функціональних обов`язків та несення добового наряду призначено ТВО відповідального за організацію несення добового наряду, організацію повсякденної діяльності та обліку особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 з 23.05.2024 по 29.05.2024 командира механізованої роти лейтенанта ОСОБА_4 . Командир механізованої роти лейтенант ОСОБА_4 пояснив, що 27.05.2024 за вказівкою командира військової частини НОМЕР_4 він ознайомив лейтенанта ОСОБА_1 з наказом про вибуття в район виконання бойових завдань під особистий підпис в аркуші доведення. Зауважень та претензій вона не висловлювала. Наступного дня вона звернулась до нього з проханням власноруч зазначити в аркуші доведення підстав щодо її неприбуття в район виконання бойових завдань. З пояснень, які зазначені в аркуші доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №385, вбачається, що даний наказ лейтенанту ОСОБА_1 було доведено командиром механізованої роти військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 . Наказ про прибуття з ППД м. Новомосковськ в район виконання бойових завдань лейтенант ОСОБА_1 не відмовляється виконувати, але, на її думку, не має можливості через сімейні обставини. Чоловік останньої проходить військову службу, постійно перебуває в районі виконання бойових завдань. На утриманні вона має дитину до чотирнадцяти років. Згідно статті 177 КЗпП України, не можуть залучатись до надурочних робіт та направлятись у відрядження без згоди жінки, що мають дітей віком від трьох до чотирнадцяти років. 04.06.2024 лейтенант ОСОБА_1 надала наступні пояснення: 27.05.2024 їй, яка наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2024 №374 призначена позаштатним уповноваженим з гендерних питань - радником командира військової частини у пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 , було доведено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №385 про прибуття з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 в район виконання бойових завдань АДРЕСА_1 до 17:00 27.05.2024. Копія витягу із наказу доводилась до неї командиром механізованої роти військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_4 , який не являється її безпосереднім командиром. Копія витягу із наказу від 27.05.2024 №385 була роздрукована з електронної копія, яка була надіслана лейтенанту ОСОБА_4 через додаток WhatsApp. Після доведення наказу, лейтенант ОСОБА_1 повідомила, що вона не відмовляється виконувати наказ, але не має можливості убути в район виконання бойових завдань через сімейні обставини, а саме через те, що чоловік проходить військову службу та вона має на утриманні дитину до 14 років. В телефонному режимі лейтенант ОСОБА_1 повідомила про обставини і причини неприбуття свого безпосереднього командира ІНФОРМАЦІЯ_5 військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 . Під час розмови з ОСОБА_3 , він не зміг пояснити чому наказ від 27.05.2024 №385 був доведений не ним, як її безпосереднім командиром, так як взагалі не володів інформацією про існування такого наказу. Через деякий час капітан ОСОБА_3 зателефонував і довів інформацію, щоб лейтенант ОСОБА_1 всі обставини і причини неприбуття виклала в рапорті. Рапорт нею був написаний і направлений через додаток WhatsApp командиру ІНФОРМАЦІЯ_5, офіцеру групи персоналу та начальнику штабу - першому заступнику командира військової частини НОМЕР_1 . На думку військовослужбовця, її звернення у вигляді рапорту з зазначенням причин і обставин неприбуття в район виконання бойових завдань було навмисно проігноровано командуванням частини. Крім того, остання зазначає, що у військовій частині НОМЕР_1 не організовано роботу з документами, електронний документообіг між ППД частини і РВБЗ взагалі відсутній. О 19:25 27.05.2024 в телефонному режимі капітан ОСОБА_3 повідомив, що за підписом командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_8 було подано доповідь на вище командування, а саме на військову частину НОМЕР_2 , про невиконання наказу лейтенантом ОСОБА_1 . На момент написання пояснення вищезазначена довідка в матеріалах службового розслідування відсутня. До пояснень остання додала копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_7 , копію довідки форми 5 про проходження військової служби ОСОБА_6 та копію свідоцтва про шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження дитини від 03.06.2020 серії НОМЕР_5 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області народилась ОСОБА_7 . З свідоцтва про шлюб від 17.02.2017 серії НОМЕР_6 вбачається, що 17.02.2017 у Сєвєродонецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_7 (інші символи закриті) від 30.05.2024 №1126 підполковник ОСОБА_6 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_7 (інші символи закриті). Командир ІНФОРМАЦІЯ_5 капітан ОСОБА_3 пояснив, що 23.05.2024 лейтенант ОСОБА_1 звернулась за допомогою додатку WhatsApp з рапортом щодо прибуття в район виконання бойових завдань з 24.05.2024 по 26.05.2024. Близько 09:00 27.05.2024 його викликав командир військової частини НОМЕР_1 та повідомив, що він в цей день викликає лейтенанта ОСОБА_12 до району виконання бойових завдань. В той же день о 09:06 капітан ОСОБА_3 повідомив цю інформацію лейтенанту ОСОБА_1 , що підтверджується скріншотом вихідних телефонних викликів та перепискою у додатку WhatsApp. У телефонній розмові остання повідомила, що не може приїхати 27.05.2024 до 17:00 і далі буде вирішувати що робити. Після 17:00 27.05.2024 у зв`язку із неприбуттям лейтенанта ОСОБА_1 до району виконання бойових завдань ним було подано рапорт на командира військової частини НОМЕР_1 за даним фактом. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи скріншоти переписки у додатку WhatsApp, вбачається, що капітан ОСОБА_3 повідомляв лейтенанта ОСОБА_1 щодо необхідності прибуття в район виконання бойових завдань 27.05.2024.
Відповідач зазначив, що пунктом 5 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці-жінки користуються всіма пільгами, передбаченими законодавством з питань соціального захисту жінок, охорони материнства і дитинства. Ці пільги поширюються на батьків з числа військовослужбовців, які виховують дітей без матері (у разі її смерті, позбавлення батьківських прав, на час перебування у лікувальному закладі охорони здоров`я та в інших випадках відсутності материнського піклування про дітей). Стаття 177 Кодексу законів про працю України регламентує наступне: жінки, що мають дітей віком від трьох до чотирнадцяти років або дітей з інвалідністю, не можуть залучатись до надурочних робіт або направлятись у відрядження без їх згоди. Інструкція про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Інструкція), затверджена наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, визначає особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження. Пунктом 2 Інструкції встановлено, що відрядження - це направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу). Відповідно до пункту 3 Інструкції рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження. На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження. Аналізуючи вищезазначене, вбачається, що вибуття військовослужбовця в зону виконання бойових завдань військовою частиною не є відрядженням ні в розумінні законодавства, ні в розумінні документального оформлення.
Відповідач наголосив на тому, що службовим розслідуванням встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 безпідставно не виконала наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №385 щодо вибуття з ППД в м. Новомосковськ до району виконання бойових завдань військовою частиною в АДРЕСА_1 , який їй було доведено безпосереднім керівником - командиром ІНФОРМАЦІЯ_5 капітаном ОСОБА_3 та ТВО відповідального за організацію несення добового наряду, організацію повсякденної діяльності та обліку особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 лейтенантом ОСОБА_4 .
08.08.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів - копій матеріалів службового розслідування.
12.08.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що службове розслідування проведено неповно і необ`єктивно, оскільки під час службового розслідування не досліджені пояснення, додатки позивача та не встановлені об`єктивні підстави невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 385.
19.08.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду суд постановив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
18.10.2024 позивач звернулася до суду із клопотанням про витребування у відповідача рапорту від 23.05.2024 за вх. №2810.
21.10.2024 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду суд витребував у відповідача оригінал рапорту від 23.05.2024 за вх. №2810.
29.10.2024 до суду засобами поштового зв`язку надійшов від відповідача оригінал рапорту від 23.05.2024 за вх. №2810.
02.12.2024 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, у яких відповідач зазначив, що лейтенант ОСОБА_1 , яка проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом, не виконала наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 №385, відповідно до якого їй було наказано прибути до району виконання військовою частиною бойових завдань 27.05.2024. У відповідності до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вищезазначений наказ є обов`язковим до виконання в розумінні принципу єдиноначальності. Тобто в цьому випадку порушено принцип, згідно якого командира наділено всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих. Відповідач наголосив, що про необхідність прибути в район виконання бойових завдань позивачеві було повідомлено як безпосереднім командиром ІНФОРМАЦІЯ_5 так і відповідальним за організацію несення добового наряду, організацію повсякденної діяльності та обліку особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 . На думку відповідача, вибуття військовослужбовця в зону виконання бойових завдань військовою частиною не є відрядженням ні в розумінні законодавства, ні в розумінні документального оформлення. Крім того, військова служба, особливо за контрактом, передбачає особливі вимоги та має зовсім інший характер професійної діяльності, а тому посилання позивача на норми КЗпП України є безпідставними, оскільки вибуття військовослужбовця в район виконання бойових завдань не є відрядженням в розумінні спеціального законодавства, яке регулює спірні питання. Просив відмовити у задоволенні позову.
02.12.2024 до суду надійшла письмова промова позивача, у якій вона просила позов задовольнити.
У судовому засіданні позивач підтримала позицію, викладену у позові, відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.
Доповівши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено наступне.
05.04.2023 наказом Командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України № 116 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом на посаду заступника командира ІНФОРМАЦІЯ_5 з морально - психологічного забезпечення.
22.05.2024 наказом № 378 командира механізованої роти лейтенанта ОСОБА_4 було призначено тимчасово виконуючим обов`язки відповідального за організацію несення добового наряду, організацію повсякденної діяльності та обліку особового складу в пункті постійної дислокації АДРЕСА_2 з 23.05.2024 по 29.05.2024.
23.05.2024 позивач звернулась з рапортом щодо надання їй дозволу на вибуття з пункту постійної дислокації частини в район виконання бойових завдань з 24.05.2024 по 26.05.2024 у зв`язку із службовою необхідністю, а саме з метою проведення службових розслідувань.
27.05.2024 під час ранкової перевірки особового складу лейтенантом ОСОБА_4 позивачу був доведений наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 385, яким лейтенанту ОСОБА_1 наказано прибути з пункту постійної дислокації АДРЕСА_2 до 17:00 27.05.2024 в район виконання бойових завдань в АДРЕСА_1 .
Після доведення наказу позивач повідомила, що вона не відмовляється виконувати наказ, але не може убути в район виконання бойових завдань через сімейні обставини, а саме через те, що її чоловік проходить військову службу, а вона має на утриманні дитину до 14 років.
Цей факт підтверджується копією рапорту від 27.05.2024, відомостями, що містяться в акті службового розслідування, затвердженого наказом від 04.06.2024, копією аркуша доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 385 від 27.05.2024.
Суд бере до уваги рапорт начальника групи ЦВС старшого лейтенанта ОСОБА_13 , у якому зазначено, що позивач 27.05.2024 ознайомилася із наказом щодо необхідності убути в район виконання бойових завдань, про що зробила відповідний запис в аркуші доведення.
Суд зауважує, що пояснення ОСОБА_14 від 04.05.2024 містять відомості про те, що позивач 27.05.2024 ознайомилася із наказом про вибуття в район виконання бойових завдань, про що розписалася в аркуші доведення, проте зазначення підстав невибуття в аркуші доведення відбулося лише наступного дня. Суд зазначає, що докази зазначення підстав неможливості виконати наказ наступного за 27.05.2024 дня відсутні.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_6 від 17.02.2017.
Як вбачається з довідки від 30.05.2024 за № 1126 ОСОБА_6 перебуває на військовій службі.
Як вбачається зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 від 03.06.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як убачається з рапорту командира ІНФОРМАЦІЯ_5 капітана ОСОБА_15 від 27.05.2024 лейтенант ОСОБА_1 станом на 17.00 годин 27.05.2024 не прибула в район виконання бойових завдань згідно наказу командира вч НОМЕР_1 від 27.05.2024.
27.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 було складено доповідь про невиконання наказу військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_1 , з якої вбачається, що лейтенант ОСОБА_1 27.05.2024 не прибула в район виконання бойових завдань згідно наказу командира вч НОМЕР_1 від 27.05.2024.
Як убачається з пояснень командира ІНФОРМАЦІЯ_5 капітана ОСОБА_15 у телефонній розмові 27.05.2024 о 09-06 годині позивач повідомила його, що не може приїхати 27.05.2024 до 17-00.
27.05.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 386 призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, які призвели до невиконання позивачем наказу № 375 від 27.05.2024.
04.06.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про підсумки службового розслідування» встановлено, що ОСОБА_1 безпідставно не виконала наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 385 щодо вибуття з ППД в м. Новомосковську до району виконання бойових завдань, за що на позивача накладено дисциплінарне стягнення догана.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України регламентовано, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 24 цього Закону №2232 передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За п. 5, 6 Положення № 1115/2009, громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
За положенням ст.5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
За ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил).
Статтею 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Статтею 1, 2 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 5 Дисциплінарного статут ЗСУ передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статут ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
За положенням ст. 48 Дисциплінарного статут ЗСУ, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
За положенням ст. 54 Дисциплінарного статут ЗСУ, командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).
Відповідно до ст. 83 Дисциплінарного статут ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Відповідно статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункти 1, 2 розділу VI Порядку).
Положенням ст. 48 Дисциплінарного статут ЗСУ, визначені дисциплінарні стягнення, які можуть бути накладені на військовослужбовців, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Наказ, що оскаржується, не містить обґрунтування, чому до позивача застосовано відповідне дисциплінарне стягнення, при цьому не можливо застосувати більш легке.
Суд погоджується із доводами позивача, що нею, на виконання норм пункту 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, було повідомлено про неможливість виконати наказ своєчасно та у повному обсязі.
Відповідно до пункту 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Докази відмови позивачки від виконання наказу про вибуття у район виконання бойових завдань у матеріалах справи відсутні.
Так, у наказі № 91 від 04.06.2024 «Про підсумки службового розслідування», що оскаржується, зроблено висновки про порушення позивачкою вимог статтей:
1) 1 (Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності) та 16 (Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями) Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України
2) 1-4 (Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби), Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що виразилося у невиконанні наказу від 27.05.2024 № 385, що мало наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту «б» ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України - накладення дисциплінарно стягнення «Догана».
Суд погоджується із доводами відповідача відносно того, що вибуття військовослужбовця в зону виконання бойових завдань військовою частиною не є відрядженням ні в розумінні законодавства, ні в розумінні документального оформлення, тому посилання позивачки на положення статті 117 Кодексу законів про працю України не є релевантними спірним правовідносинам.
Під час судового розгляду підтверджений факт того, що позивач доповіла командирові, який віддав наказ ( ОСОБА_16 ), і своєму безпосередньому командирові ( ОСОБА_17 ), про неспроможність виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, повідомивши про причини такої неспроможності.
Суд доходить висновку, що позивачем виконано вимоги пункту 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме виконано обов`язок доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), про неспроможність виконати наказ своєчасно та у повному обсязі.
Суд зазначає, що надання оцінки поважності причин неможливості виконати наказ своєчасно та у повному обсязі відноситься до дискреційних повноважень командира військової частини.
Як убачається з акту службового розслідування, розслідуванням встановлено, що позивач порушила військову дисципліну внаслідок власної недисциплінованості та самовпевненості, що виразилось у невиконанні наказу від 27.05.2024 № 385.
Водночас суд зазначає, що акт службового розслідування хоча і містить відомості про повідомлення позивачем про причини неспроможності виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, наведено відповідні обставини (наявність дитини до 14 років та проходження чоловіком - батьком дитини військової служби), проте в акті службового розслідування не надано оцінки ані факту повідомлення про неспроможність виконати наказ вчасно, ані причинам такої неможливості.
Суд зауважує, що розділом V «Оформлення результатів службового розслідування» Наказу № 608 від 21.11.2017 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» встановлено, що в описовій частині акта службового розслідування зазначаються заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Суд погоджується із доводами відповідача про необхідність суворого дотримання військової дисципліни, проте зауважує, що суб`єктами її дотримання є не лише військовослужбовець, але й його командир.
У цій справі акт службового розслідування та викладені у ньому висновки мали наслідком настання певних негативних юридичних наслідків для позивача - притягнення до дисциплінарної відповідальності, врахування факту притягнення до відповідальності при преміюванні, направлення копії розслідування до Державного Бюро Розслідувань для внесення відомостей до ЄРДР.
Тому суд зауважує, що з огляду на встановлені обставини, наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91 «Про підсумки службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375» підлягає скасуванню в цілому, а не в певних аспектах як вказує позивач у позовних вимогах.
Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010).
Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи, що позивач, звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись ст. 132, 134, 143, 241-246, 252, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити частково.
Визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 04.06.2024 № 91 «Про підсумки службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375».
Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 з основної діяльності від 04.06.2024 № 91 «Про підсумки службового розслідування за фактом невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2024 № 375».
В іншій частині - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 грудня 2024 року.

Суддя К.І. Ремез