Справа № 160/20899/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
02.08.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), у якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.05.2024 та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 01.01.1999 по 31.01.1999, 31.03.1999, з 27.04.1999 по 30.04.1999, з 25.05.1999 по 31.05.1999, з 27.07.1999 по 31.07.1999, з 22.08.1999 по 30.09.1999, з 20.10.1999 по 31.10.1999, 31.12.1999, з 15.01.2000 по 31.01.2000, з 18.02.2000 по 29.02.2000, 31.03.2000, з 14.05.2000 по 31.07.2000, з 24.08.2000 по 31.08.2000, 31.10.2000, з 11.12.2000 по 31.12.2000, з 25.01.2001 по 28.02.2001, з 15.03.2001 по 31.03.2001, з 16.04.2001 по 30.04.2001, з 03.05.2001 по 30.06.2001, з 24.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 31.10.2001, 31.12.2001, з 25.01.2002 по 28.02.2002, з 06.03.2002 по 31.03.2002, з 17.04.2002 по 30.04.2002, з 29.05.2002 по 30.06.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 19.10.2002 по 30.04.2003, з 11.05.2003 по 31.05.2002, з 12.06.2003 по 31.08.2003, з 08.09.2003 по 30.12.2003 - в колгоспі "Тернівське" Новоархангельського району Кіровоградської області.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком та зазначає, що надані документи містять відомості про безпосереднє членство в колгоспі "Тернівське" Новоархангельського району Кіровоградської області, норми річного мінімуму трудової участі та кількість відпрацьованих трудоднів, що є беззаперечними доказами праці позивача у сільськогосподарських підприємствах, водночас, позивач не несе відповідальності за неправильне заповнення трудової книжки роботодавцем, у зв`язку із чим завернулась до суду із вказаним позовом.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
25.09.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви Позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача. Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування спірних періодів роботи позивача до її стажу, що дає право на призначення відповідної пенсії.
13.11.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надало відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, наявні відомості про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески заявника з 01.02.1999 року. Крім того, відповідач-1 зазначив, що позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що відділ кадрів колгоспу «Тернівське» не вніс до трудової книжки відомості про роботу в колгоспі з червня 1996 року по 19.01.1999, водночас, жодних інших документів, підтверджуючих вищезазначені періоди роботи, передбачені Порядком №637 ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії не надано. За доданими документами до страхового стажу зараховано усі період роботи позивачки зазначені в трудовій книжці та відображенні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж становить 27 років 7 місяців 28 днів (при необхідних не менше 30 років). З огляду на вказане, відповідач-1 діяв у межах повноважень наданих законодавством, а тому у задавлені позовної заяви слід відмовити.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
24.05.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Рішенням №99 від 31.05.2024 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 24.05.2024 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону №1058-IV. Додатково у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (ст. 8 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV унормовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно із пунктами 23 -27 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Довідки, видані колгоспами при залишенні членом колгоспу роботи, а також довідки, видані в більш пізній період колгоспами, які згодом припинили свою діяльність, можуть братися до уваги й тоді, коли вони не містять підстав видачі.

У тих випадках, коли періоди роботи зараховуються до стажу роботи на підставі показань свідків, один із яких свідчить про роботу заявника за більший період, ніж інші, встановленим вважається період, який підтверджений двома або більше свідками.

Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

У тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

З аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.п. 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

З наведеного вище наведені приписи ч. 2 ст. 56 Закону №1788-XII та п. 5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.

При цьому, відповідно до п. 13 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, відповідальність за організацію робот по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до уставу та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктами 14 та 15 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, передбачено, що правління колгоспів вживають заходи щодо суворого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцнення кадрів робітників, які здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що мають відношення до трудової діяльності колгоспників. Ревізійним комісіям, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати суспільний контроль за своєчасним та правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею та вживати заходи задля усунення виявлених недоліків.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки колгоспника покладається саме на спеціально уповноважену правлінням колгоспу особу, тобто на роботодавця.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Згідно відомостей, які містяться у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 1999, у спірні періоди, позивач працювала з 20.01.1999 по 27.01.2000 в колгоспі "Тернівське" (КСП "Тернівське" реформовано в СВК "Тернівський"), а з 29.01.2000 в СВК "Тернівський" (15.02.2001 - КСП "Тернівське" реформовано в ПП "Новий світ").

Водночас, запису про звільнення з ПП "Новий світ" трудова книжка не містить.

Крім того, відповідно до записів в такій трудовій книжці колгоспника у розділі «Трудова участь в громадському господарстві» зазначено про виконання ОСОБА_1 річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві: 1996 191 при встановленому мінімумі 270, 1997 - 316 при встановленому мінімумі 270, 1998 312 при встановленому мінімумі 270, 1999 285 при встановленому мінімумі 270, 2000 278 при встановленому мінімумі 270, 2001 205 при встановленому мінімумі 270, 2002 151 при встановленому мінімумі 270, 2003 28 при встановленому мінімумі.

Так, в графі «Причина, з якої не відпрацьовано мінімум робочих днів» трудової книжки колгоспника містяться позначки про наявність у позивача поважних причин щодо невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Також, судом встановлено, що у трудовій книжці в означеному розділі наявний запис

«30.12.2003 звільнити з роботи у зв`язку з закінченням терміну договору (наказ №98 від 30.12.2003)».

Відповідно до змісту довідки вих. №132 від 15.03.2023, виданої ПАТ «ЛАН» ОСОБА_1 згідно архівних документів працювала в колгоспі з червня 1996 по 30.12.2003 та з 16.05.2005 по 22.09.2005.

Про відпрацьовані та зароблені трудодні (людинодні), трудову участь в колгоспному виробництві ОСОБА_1 : 1996 162 при встановленому мінімумі 160, 1997 - 347 при встановленому мінімумі 270, 1998 312 при встановленому мінімумі 270, 1999 285 при встановленому мінімумі 270, 2000 278 при встановленому мінімумі 270, 2001 205 при встановленому мінімумі 270, 2002 151 при встановленому мінімумі 270, 2003 28 при встановленому мінімумі 28, 2005 16 при встановленому мінімумі 16.

Додатково зазначено, що така довідка видана згідно книги обліку колгоспника №5 за 1996-2005 років.

Водночас, як зазначалось, відповідно до приписів ч. 2 ст. 56 Закону №1788-XII єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин. Разом з цим, у справі, що розглядається, записами трудової книжки позивача підтверджено наявність у останнього поважних причин невиконання встановленого мінімуму трудової участі у період 2001 та 2002 роки.

Доказів на підтвердження недостовірності записів в довідці вих. №132 від 15.03.2023 відповідачем-1 до суду не надано та відповідних доводів не заявлено.

Водночас, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04.07.2023 у справі №580/4012/19.

За таких обставин хибним є мотив відповідача стосовно відсутності підстав для зарахування періодів з 01.01.1999 по 31.01.1999, 31.03.1999, з 27.04.1999 по 30.04.1999, з 25.05.1999 по 31.05.1999, з 27.07.1999 по 31.07.1999, з 22.08.1999 по 30.09.1999, з 20.10.1999 по 31.10.1999, 31.12.1999, з 15.01.2000 по 31.01.2000, з 18.02.2000 по 29.02.2000, 31.03.2000, з 14.05.2000 по 31.07.2000, з 24.08.2000 по 31.08.2000, 31.10.2000, з 11.12.2000 по 31.12.2000, з 25.01.2001 по 28.02.2001, з 15.03.2001 по 31.03.2001, з 16.04.2001 по 30.04.2001, з 03.05.2001 по 30.06.2001, з 24.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 31.10.2001, 31.12.2001, з 25.01.2002 по 28.02.2002, з 06.03.2002 по 31.03.2002, з 17.04.2002 по 30.04.2002, з 29.05.2002 по 30.06.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 19.10.2002 по 30.04.2003, з 11.05.2003 по 31.05.2002, з 12.06.2003 по 31.08.2003, з 08.09.2003 по 30.12.2003 - в колгоспі "Тернівське" Новоархангельського району Кіровоградської області до її страхового стажу.

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи у зв`язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про даний період роботи, суд зазначає наступне.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначений ст. 20 Закону №1058-IV.

Так, згідно з частинами п`ятою, шостою та десятою цієї статті страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків, а страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу положень ст. 20 Закону №1058-IV суд робить висновок, що страхові внески є складовою умовою існування загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і підлягають обов`язковій сплаті. Страховим стажем є період, протягом якого сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі, коли платником страхових внесків застрахованої особи (фізичної особи, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню) є страхувальник (роботодавець), то обов`язок по перерахуванню безготівкових сум зі своїх банківських рахунків або шляхом готівкових розрахунків через банківські установи покладений саме на страхувальника. А відтак, відповідальність за порушення законодавства про сплату страхових внесків несуть не застраховані особи, а страхувальники, які не перерахували або несвоєчасно перерахували страхові внески застрахованої особи.

В постанові від 02.08.2022 у справі №560/4616/20 Верховний Суд зробив висновок, що внаслідок невиконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на такому підприємстві у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі №199/1852/15-а, від 27.02.2019 у справі №638/5795/17, від 31.10.2019 у справі №683/1814/16-а, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а та від 26.03.2020 у справі №299/3616/16-а. Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Тож, беручи до уваги висновки Верховного Суду, які суд першої інстанції враховує в силу ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд робить висновок, що відсутність в реєстрі застрахованих осіб стосовно позивача інформації про сплату страхових внесків (або сплата страхових внесків у меншому розмірі) не може мати наслідком позбавлення позивача права на зарахування такого періоду її діяльності до страхового стажу.

Таким чином, висновок відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи у зв`язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про даний період роботи є хибним та відповідачем протиправно не зараховано вказаний період роботи до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд робить висновок про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 №99 прийнято не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та без урахування всіх обставин, що мають значення його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги те, що у спірних відносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області наразі не реалізувало своє повноваження щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 01.01.1999 по 31.01.1999, 31.03.1999, з 27.04.1999 по 30.04.1999, з 25.05.1999 по 31.05.1999, з 27.07.1999 по 31.07.1999, з 22.08.1999 по 30.09.1999, з 20.10.1999 по 31.10.1999, 31.12.1999, з 15.01.2000 по 31.01.2000, з 18.02.2000 по 29.02.2000, 31.03.2000, з 14.05.2000 по 31.07.2000, з 24.08.2000 по 31.08.2000, 31.10.2000, з 11.12.2000 по 31.12.2000, з 25.01.2001 по 28.02.2001, з 15.03.2001 по 31.03.2001, з 16.04.2001 по 30.04.2001, з 03.05.2001 по 30.06.2001, з 24.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 31.10.2001, 31.12.2001, з 25.01.2002 по 28.02.2002, з 06.03.2002 по 31.03.2002, з 17.04.2002 по 30.04.2002, з 29.05.2002 по 30.06.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 19.10.2002 по 30.04.2003, з 11.05.2003 по 31.05.2002, з 12.06.2003 по 31.08.2003, з 08.09.2003 по 30.12.2003, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача такі періоди її роботи та повторно розглянути заяву позивача про призначенням пенсії від 24.05.2024 з урахуванням висновків суду.

Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача з урахуванням висновків суду у даній справі, суд зазначає про наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача про призначення пенсії здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як визначений суб`єкт призначення.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 01.08.2024.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, а саме, в частині позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 807,47 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд. 10, м. Хмельницький, 29013), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком від 31.05.2024 №99.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.1999 по 31.01.1999, 31.03.1999, з 27.04.1999 по 30.04.1999, з 25.05.1999 по 31.05.1999, з 27.07.1999 по 31.07.1999, з 22.08.1999 по 30.09.1999, з 20.10.1999 по 31.10.1999, 31.12.1999, з 15.01.2000 по 31.01.2000, з 18.02.2000 по 29.02.2000, 31.03.2000, з 14.05.2000 по 31.07.2000, з 24.08.2000 по 31.08.2000, 31.10.2000, з 11.12.2000 по 31.12.2000, з 25.01.2001 по 28.02.2001, з 15.03.2001 по 31.03.2001, з 16.04.2001 по 30.04.2001, з 03.05.2001 по 30.06.2001, з 24.08.2001 по 31.08.2001, з 01.10.2001 по 31.10.2001, 31.12.2001, з 25.01.2002 по 28.02.2002, з 06.03.2002 по 31.03.2002, з 17.04.2002 по 30.04.2002, з 29.05.2002 по 30.06.2002, з 01.08.2002 по 31.08.2002, з 19.10.2002 по 30.04.2003, з 11.05.2003 по 31.05.2002, з 12.06.2003 по 31.08.2003, з 08.09.2003 по 30.12.2003 - в колгоспі "Тернівське" Новоархангельського району Кіровоградської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 24.05.2024, з урахуванням правової позиції суду на підставі додатково поданих документів та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати з оплати судового збору у сумі 807 грн (вісімсот сім) 47 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський