Справа № 158/2257/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 158/2257/24 пров. № А/857/28916/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2024 року, ухвалене суддею Сіліч Ю.Л. у м. Ківерці у справі № 158/2257/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 440 ЛРТЦК від 25.06.2024 року.

21 жовтня 2024 року Ківерцівський районний суд Волинської області прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Скасував постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 440 ЛРТЦК від 25 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500 грн., а справу надіслав на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції вказав на окремі недоліки постанови в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, в резолютивній частині постанови не зазначено про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке правопорушення. Окрім того, розмір стягнення зазначений в гривнях, а не прожиткових мінімумах. Зважаючи на це, суд першої інстанції вирішив направити справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що відповідач порушив порядок прийняття постанови в справі про адміністративне правопорушення, а саме, протокол у справі про адміністративне правопорушення, який є доказом у справі, склав через два місяці після події адміністративного правопорушення. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення позивач був відсутній, протокол не отримав. У день, коли позивачу мали намір вручити повістку, жодні матеріали у справі про адміністративне правопорушення не складалися. У зв`язку з цим, позивач був позбавлений можливості надати свої пояснення щодо обставин правопорушення.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 25 червня 2024 року відповідач прийняв постанову по справі про адміністративне правопорушення № 440ЛРТЦК, якою наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500 грн

Відповідно до цієї постанови, позивач 30.04.2024 року допустив порушення правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлених ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме, не з`явився на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Особливий період, відповідно до абзацу тринадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України», це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 № 64/2022, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який діяв на момент розгляду справи.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Позивач у апеляційній скарзі стверджує, що він повістки про виклик ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував, водночас не заперечує, що 26.04.2024 року працівники територіального центру комплектування та соціальної підтримки мали намір вручити повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення військово0облікових даних та проходження медичного огляду.

Апеляційний суд дослідив корінець повістки та встановив, що повістка містить: печатку та підписи відповідальних осіб відповідача; прізвище, ім`я, по батькові позивача; дату народження, адресу проживання, номер телефону, дату виклику до територіального центру 30.04.2024 року, відмітку про те, що позивач відмовився від отримання повістки та дата 26.04.2024 року.

Апеляційний суд також встановив, що 30.04.2024 року відповідач склав акт про те, що позивач відмовився отримати повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 255 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд встановив, що постанова в справі про адміністративне правопорушення прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 24.06.2024 року у якому відповідач зазначив, що позивач 30.04.2024 року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою уточнення військово-облікових даних та проходження медичного огляду на визначення придатності до військової служби, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, а не з моменту вчинення адміністративного правопорушення, як зазначає позивач.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення відповідач склав протягом двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Ця обставина спростовує твердження позивача про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням строку визначеного статтею 254 КУпАП.

Відповідно до статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відповідач склав 24.06.2024 року, протокол складений в присутності позивача та має підписи позивача і його пояснення щодо обставин справи.

Ця обставина спростовує твердження позивача про те, що він не був присутній під час складення протоколу та не надавав пояснення щодо суті адміністративного правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення від 24.06.2024 року є належним доказом, який засвідчує факт адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що постанова в справі про адміністративне правопорушення не відповідає частині 2 статті 283 КУпАП.

Відповідно до частини 2 статті 283 КУпАП, постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Всупереч цій нормі, у резолютивній частині постанови відповідач не зазначив про винуватість позивача у вчинені адміністративного правопорушення та нормативний акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що норми Кодексу України про адміністративні правопорушення зобов`язують призначати стягнення в межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення, та з урахуванням обставин, встановлених статтею 33 кодексу.

Статтею 27 КУпАП штраф визначено як грошове стягнення, що накладається на громадян, посадових та юридичних осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

У санкції частини 3 статті 210-1 КУпАП стягнення у виді штрафу визначено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Згідно з «Перехідними положеннями» Податкового кодексу (п.5 підрозділу 1 розділ ХХ), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділ IV цього кодексу для відповідного року.

Отже, при накладенні стягнення у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією відповідної статті КУпАП, цей розмір визначається в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян із визначенням його у грошовій сумі в перерахунку його розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Разом з тим, накладаючи на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу, відповідач не дотримався наведених норм права та призначив штраф у грошовій сумі, що не відповідає санкції відповідної статті КУпАП.

В силу ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи те, що постанова № 440 ЛРТЦК за справою про адміністративне правопорушення від 25.06.2024 року не відповідає вищевказаним вимогам закону, апеляційний суд вважає, що постанову в справі про адміністративне правопорушення необхідно скасувати та надіслати справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2024 року у справі № 158/2257/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель