Справа № 280/4200/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 280/4200/23
Суддя І інстанції Стрельнікова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління національної поліції в Запорізькій області від 11.06.2023 року №219 о/с по особовому складу; поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління національної поліції в Запорізькій області, стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 11 червня 2023 року по дату винесення судом рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що переміщення позивача на іншу посаду згідно спірного наказу відбулось саме після написання та направлення рапорту позивачем щодо здійснення відносно нього мобінгу за місцем роботи Міністру внутрішніх справ. Позивач стверджує, що оскаржуваний наказ взагалі містить дві взаємовиключні підстави переміщення його службі - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби та за ініціативою поліцейського. Посилається на відсутність його ініціативи з приводу переміщення та відповідного рапорту. Також зазначає, що попередня та нова посади не є рівнозначними, оскільки посадовий оклад позивача на новій посаді нижчий, ніж на попередній. Таким чином посада, на яку переміщено за спірним наказом позивача нижче оплачувана, менш кваліфікована, та зменшує територію, на яку поширюється коло його повноважень. Також відрізняється коло функціональних обов`язків та ступінь підпорядкованості за посадою, яку обіймав позивач до переміщення, та новою посадою. Вимога щодо граничності спеціального звання при заміщенні на посади в тих чи інших органах Національної поліції не означає про рівнозначність таких посад, оскільки у пункті 8 частини десятої статті 62 Закону № 580- VIII йдеться про можливість переміщення поліцейського по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржений наказ містить конкретну підставу звільнення позивача абзац 2 п. 2 ч.1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» - за ініціативою поліцейського. Жодного разу позивач з такими рапортами (заявами) не звертався, бажання щодо його переміщення не виказував. Також жодного разу під час розгляду справи відповідач не зазначав, що в цьому наказі допущено описку, помилку чи він місить якість недоліки, а тому оскаржений наказ не відповідає критеріям правомірності за частиною другою статті 2 КАС України, а тому повинен бути визнаний протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що в поданні начальника СУ ГУНП в Запорізькій області, який є підставою для прийняття оскаржуваного наказу взагалі не обґрунтовано, що переміщення позивача викликано інтересами служби. Судом першої інстанції не надано оцінку наступним обставинам: 1) Посада, яку обіймав позивач до переміщення та після переведення, мали різні вимоги по спеціальному званню (позивач має спеціальне звання майор поліції, а переведено його на посаду, де граничним спеціальним званням є старший лейтенант поліції) та відрізняються у грошовому забезпеченні. 2) В змісті оскаржуваного наказу міститься посилання на переведення позивача для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Поряд із тим, відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час ознайомлення його із оскаржуваним наказом не обґрунтовано належним чином, в чому саме полягають інтереси служби у даному випадку. 3) Суд першої інстанції наголошує, що підставою для переведення позивача було саме для більше ефективної служби, разом з тим це не узгоджується з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема негативними характеристиками, які надає відповідач щодо позивача. Жодних переатестацій позивач не проходив. Переміщення передбачає зміну місця несення служби та повинно переслідувати легітимну мету та бути пов`язаним з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. У будь-якому разі воно не може бути прихованою формою покарання, а поліцейські повинні мати засоби правового захисту від переміщень, що не відповідає меті цього інституту. Вказана правова позиція в тотожних за змістом правовідносинах була викладена Верховним Судом у постановах від 17.10.2019 в справі № 420/5192/18, від 11.08.2020 в справі № 620/2624/19, від 12 травня 2022 року в справі № 400/2741/19. 4) Суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою той факт, що у момент переміщення позивача з ГУНП в Запорізькій області до ЗРУП ГУНП в Запорізькій області водночас зі ЗРУП до ГУНП в Запорізькій області до відділу, в якому працював позивач до звільнення, переміщення двох поліцейських з меншим спеціальним званням.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Запорізькій області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, представник позивача адвокат Шоніна О.В. в судове засідання призначене на 03 грудня 2024 року не з`явилася. В судове засідання, призначене на 09 год. 10 хв. 10 грудня 2024 року вдруге не з`явилася, знов просила відкласти розгляд справи через зайнятість в іншому судовому засіданні, а саме в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя у кримінальній справі № 336/2523/21 (в якості захисника обвинуваченого ОСОБА_2 ).

Надаючи оцінку таким причинам неявки в судове засідання колегія суддів враховує, що справа № 280/4200/23 призначена до розгляду у судовому засіданні на 09 год. 10 хв. 10 грудня 2024 року, в той же час кримінальна справа № 336/2523/21 призначена до розгляду в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя на 10 год. 30 хв. 10 грудня 2024 року, а тому представник позивача мала об`єктивні можливості приймати участь у розгляді справи № 280/4200/23, зокрема із застосуванням власних технічних засобів, чого останньою зроблено не було, а тому така причина неявки вдруге в судове засідання апеляційної інстанції не може бути визнана поважною.

Окремо колегія суддів наголошує, що представником не наголошувалось про надання нових доказів, при цьому правова позиція щодо розгляду справи чітко викладена в доводах апеляційної скарги.

Враховуючи положення п. 2 ч.3 ст. 205 КАС України відповідно до якої, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки, колегія суддів вважає, що підстави для відкладення справи відсутні.

За таких обставин неявка в судове засідання представника позивача не є перешкодою для розгляду та вирішення справи за наявними у справі матеріалами та доводами апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП.

Наказом Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 11 травня 2023 року № 219 о/с позивача відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про національну поліцію» призначено на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості слідчого відділу Запорізького районного управління поліції, увільнивши його з посади слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Підстава: рапорт заступника начальника ГУ начальника СУ ГУНП полковника поліції Усманова Р.А. від 08.05.2023.

Не погоджуючись з зазначених наказом позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ГУНП в Запорізькій області, приймаючи наказ №219 о/с від 11 червня 2023 року діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, не допускаючи, при цьому порушень прав та законних інтересів позивача

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Стаття 65 Закону №580-VIII визначає порядок та підстави переміщення поліцейських.

Відповідно до ч.1 ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Приписами ч. 2 ст. 65 Закону №580-VIII встановлено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Умовами ч. 7 ст. 65 Закону №580-VIII передбачено, що переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно з ч. 8 ст. 65 Закону №580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Крім того, відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Наведені редакції ч. 8 ст. 65 та ст. 60 Закону №580-VIII набули змін згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», який набрав чинності з 01 травня 2022 року.

Відповідно до п. 8 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особливих якостей.

Аналіз наведених норм Закону України «Про Національну поліцію» свідчить про те, що поліцейський, зважаючи на особливий характер державної служби, зобов`язаний проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника. Водночас, Закон №580-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин містить умову регулювання відносин щодо проходження служби в поліції саме цим Законом.

Щодо доводів про відсутність згоди позивача на переміщення, як підставу для скасування оскарженого наказу, колегія суддів оцінює критично.

Так, побажання поліцейського необхідне лише у випадку переміщення поліцейських на рівнозначні посади за ініціативою поліцейського (п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону №580-VIII) та при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (ч. 2 ст. 68 Закону № 580-VIII).

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

З матеріалів справи вбачається, що 08.05.2023 на ім`я начальника ГУНП в Запорізькій області заступник начальника ГУ - начальник СУ ГУНП полковник поліції Усманов Р.А. просив керівника ГУНП вирішити питання про переміщення слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_1 на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості слідчого відділу Запорізького районного управління поліції для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

У рапорті полковника ОСОБА_3 зазначається, що з 23 посад відділення розслідування злочинів слідчого відділу ЗРУП ГУНП фактична наявна кількість складає 12 слідчих. У абзаці шість рапорту полковника поліції Усманов Р.А. зауважено про наявний у слідчого управління ГУНП майора поліції ОСОБА_1 досвід роботи в органах досудового розслідування, загальний стаж роботи, професійні та особисті навички.

За таких обставин, враховуючи положення пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення позивача на посаду слідчого відділення розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості слідчого відділу Запорізького районного управління поліції було зумовлене для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.

Отже, інтересами служби, що зумовили переведення позивача, була обумовлена більш ефективною службою.

При цьому, відсутність конкретизації підстави, у зв`язку з якими позивача переведено до іншого місця служби, як на цьому акцентує увагу позивач в обґрунтування своїх вимог, не впливає на правомірність прийнятого відповідачем наказу, з огляду на фактичну наявність таких підстав та спеціального законодавства, яким передбачено необхідність прийняття таких рішень (переведення до іншого місця проходження служби) з метою більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому спростовуючи доводи позивача з приводу чинення на останнього мобінгу з боку відповідача суд першої інстанції вірно виходив з того, що матеріали справи не містять відповідних доказів, вказаних доказів не надано і до суду апеляційної інстанції. Отже твердження позивача що його переміщення не відповідало легітимній меті та є прихованою формою покарання не з знайшло свого підтвердження.

Твердження апеляційної скарги з приводу того, що наказ містить конкретну підставу звільнення позивача абзац 2 п. 2 ч.1 ст. 65 Закону України «Про національну поліцію» - за ініціативою поліцейського є неприйнятним, оскільки як вбачається зі змісту оскарженого наказу та рапорту від 08.05.2023 р. підставою переміщення позивача було саме «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби» а не «за ініціативою поліцейського».

Щодо рівнозначності посад колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до розділів ІІІ, ІV Переліку посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань, затвердженого наказом Національної поліції України від 04.12.2015 № 142 (далі Перелік № 142), встановлено, що для посади слідчий (як до переміщення так і після переміщення позивача) встановлено однакове граничне спеціальне звання старший лейтенант поліції.

Відповідно до частини другої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до Посадової інструкції слідчого відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Запорізькій області (посада , яку обіймав позивач до переміщення) та Посадової інструкції слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Запорізького районного управління поліції (посада позивача на яку його переміщення) ці посади відносять до середнього складу поліції.

Тобто, переміщення позивача на рівнозначну посаду за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону № 580- VIII здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Виходячи з принципу градації посад у поліції переведення позивача відбулося в рамках рівнозначних посад, для яких установлено однакове граничне спеціальне звання поліції, при цьому інших критеріїв визначення рівнозначності посад, крім відповідність граничному званню, спеціальним законодавством не передбачено.

Вказані обставини справи спростовують доводи апеляційної скарги з приводу того, що посада, яку обіймав позивач до переміщення та після переведення, мали різні вимоги по спеціальному званню.

Викладені обставини свідчать, що призначення позивача на посаду відбулось з урахуванням критерію рівнозначності.

Щодо тверджень позивача про те, що у момент переміщення позивача з ГУНП в Запорізькій області до ЗРУП ГУНП в Запорізькій області водночас зі ЗРУП до ГУНП в Запорізькій області до відділу, в якому працював позивач до звільнення, переміщення двох поліцейських з меншим спеціальним званням є недоречними оскільки питання переміщення інших поліцейських не є предметом розгляду вказаної справи.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, вірно встановив фактичні обставини справи та дав їм правову оцінку, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, що не може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 11 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова