Справа № 420/24915/24
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому позивач просить:

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 22 від 05.07.2024 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.02.1976 року по 16.05.1978 року, з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року, з 20.02.1991 року по 18.10.1992 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.06.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.06.2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком. 05.07.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 22. Підставою відмови стало відсутність необхідного страхового стажу. Позивач зазначає, що певні недоліки в оформленні трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 12.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

09.09.2024 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Київській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким, страховий стаж позивача становить 13 років 10 місяців 15 днів, замість необхідних 15 років. Відповідачем не враховано періоди роботи з 21.02.1976 року по 16.05.1978 року, з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року у зв`язку із недоліками оформлення трудової книжки: відсутність підпису уповноваженої особи, нечитабельна печатка.

Ухвалою суду від 20.09.2024 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління в Херсонській області.

09.10.2024 року від представника відповідача, ГУ ПФУ в Херсонській області, надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідно до принципу екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято обґрунтоване рішення про відмову Позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу від 15 до 21 року. Враховуючи те, що рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_2 прийняте ГУ ПФУ в Чернігівській області, як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику, то відсутні підстави для покладення зобов`язань на Головне управління.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

27.06.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся року до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До заяви позивач надав: копію паспорта громадянина України, копію військового квитка НОМЕР_1 від 18.06.1979 року, копію трудової книжки НОМЕР_2 від 17.07.1975 року, довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 16.05.2017 року № 34/40, № 75 від 03.11.2016 року, висновок № 88 від 14.12.2012 року щодо експертизи атестації робочих місць на Хероснському державному заводі «Палада», наказ № 142 від 30.05.2012 року, перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 від 07.05.2012 року.

Вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 23.07.2024 року № 22, яке прийнято на зміну рішення про відмову від 05.07.2024 року, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить від 15 до 21 року. Страховий стаж особи становить 13 років 10 місяців 15 днів. До страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 21.02.1976 року по 16.05.1978 року (оскільки відсутній підпис відповідальної особи), з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року (запис завірений печаткою непридатною для читання).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) є спеціальним законом, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058, закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина 1 ст. 26 Закону № 1058 передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років по 31 грудня 2019 року.

Частина 2 ст. 26 Закону № 1058 передбачає, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону № 1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудові книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція № 162). Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до записів в трудовій книжки НОМЕР_2 від 17.07.1975 року, з 21.12.1976 року по 16.05.1978 року ОСОБА_1 працював у кінотеатрі ім. Кірова, а не з 21.02.1976 року. Запис щодо звільнення позивача не завірений підписом відповідальної особи, разом з тим містить печатку, посилання на наказ про звільнення, записи в трудовій книжці не місять виправлень та внесені у хронологічному порядку, а тому суд робить висновок, що з урахуванням п. 18 постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», суд вважає, що ГУ ПФУ в Київській області безпідставно не зарахувало вказаний період роботи до страхового стажу позивача.

Також, суд встановив, що з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року ОСОБА_1 працював у радгоспі ім. Першого Травня Голопристанського району Херсонської області. Суд встановив, що запис у трудовій книжці завірений печаткою, проте нечитабельною, що, з урахуванням п. 18 постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», не є підставою для не зарахування позивачу вказаного періоду роботи до страхового стажу, оскільки записи у трудовій книжці внесені у хронологічному порядку, не містять виправлень, печатка наявна, а за якість її проставлення позивач не може нести відповідальність.

Дослідивши записи трудової книжки позивача, суд вважає, що вказана трудова книжка є достатнім та належним доказом на підтвердження страхового стажу позивача у періоди з 21.02.1976 року по 16.05.1978 року, з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Разом з тим, оскільки позивач оскаржує рішення від 05.07.2024 року, тоді як на заміну вказаному рішенню ГУ ПФУ в Київській області прийняло рішення від 23.07.2024 року № 22, суд вважає за необхідне, у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Київській області від 23.07.2024 року № 22.

Таким чином, з урахуванням визнання протиправним та скасування судом рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 23.07.2024 року № 22, суд робить висновок про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.02.1976 року по 16.05.1978 року, з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.06.2024 року.

При цьому суд встановив, що період роботи з 20.02.1991 року по 18.10.1992 року враховано до страхового стажу позивача.

Таким чином, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатив 1211,20 грн. судового збору. З урахуванням часткового задоволення похідних вимог, з відповідача на користь позивача має бути стягнута вся сума сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 23.07.2024 року № 22щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.02.1976 року по 16.05.1978 року, з 10.04.1989 року по 18.08.1989 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.06.2024 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон, Херсонська обл., 73036, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Варшавська, буд. 3-Б, сел. Макарів, Київська обл., 08001, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 09.12.2024 року.

Суддя Н.В. Бжассо