Справа № 160/3003/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/3003/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року (головуючий суддя Прудник С.В.)

в адміністративній справі №160/3003/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 01.02.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив (а.с. 1-9, 97-106):

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520, в частині що стосується ОСОБА_1 (п. 15 зазначеного наказу);

- поновити солдата ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , в повному обсязі.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що посилання відповідача у оскаржуваному наказі про реєстрацію щодо позивача ЄРДР від 13.07.2023 р. №0000164 за наслідками самовільного залишення ним військової частини 28.01.2023 року, що стало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного наказу є неспроможним по своїй суті та змісту доказом, оскільки станом на день подання цього позову до суду відсутній вирок суду, який набув законної сили, згідно з яким позивач був притягнутий до кримінальної відповідальності за самовільне залишення ним військової частини 30.01.2023 року. З огляду на зміст оскаржуваного наказу є незрозумілою та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства послідовність дій відповідача, оскільки оскаржуваний наказ прийнято відповідачем 14.07.2023 року, факт самовільного залишення військової частини позивачем начебто мав місце 30.01.2023 року, відомості до ЄРДР за №0000164 щодо позивача внесені від 13.07.2023 року, у той час як виплата грошового забезпечення відповідачем щодо позивача була припинена з лютого 2023 року за 6 місяців до внесення щодо відповідача відомостей до ЄРДР. Притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 172-11 КУпАП здійснюється суддею відповідного суду за результати розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного зазначеними у статті 255 КУпАП посадовими особами. Тобто, лише суддя відповідного суду може вирішувати питання наявності чи відсутності у діях особи адміністративного правопорушення передбаченого статтею 172-11 КУпАП. Системний аналіз зазначених норм КУпАП дає підстави для висновку, що особа може вважатися такою, що вчинила адміністративне правопорушення передбаченого статтею 172-11 КУпАП лише у випадку встановлення судом у її діях складу цього правопорушення за результатами розгляду складеного відносно неї протоколу, про що виноситься постанова. Єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного чи кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили. Видання командиром військової частини наказу, яким особа визнається такою, що самовільно залишила військову частину чи місце служби, чинним законодавством не передбачено. По факту самовільного залишення військової частини до кримінальної чи адміністративної відповідальності позивач не притягувався. Отже, станом на день звернення до суду факт самовільного залишення військової частини позивача у встановленому законом порядку підтверджений не був, відповідно, спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520 в частині, що стосується самовільного залишення військової частини або місця служби позивачем (пункт 15) є протиправним та підлягає скасуванню. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не було повідомлено військову частину про своє місцезнаходження. Доказів надсилання на адресу відповідача медичних документів, які свідчать про перебування у лікарні, позивачем також не надано. На підставі викладеного, відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520, в частині що стосується ОСОБА_1 (п. 15 зазначеного наказу), а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Зазначив, що позовні вимоги про зобов`язання поновити старшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено. Щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , в повному обсязі, суд зазначив, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2023 №35 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд всебічно не дослідив підстави та обставини проведення службового розслідування щодо Позивача, а також не з`ясував підстави та обставини за яких Позивач з поважної причини був відсутній з 30.01.2023 р. Так, суд не звернув увагу та не надав оцінку тому, що у матеріалах цієї справи відсутні докази того, що Позивач не відповідав на дзвінки представників Відповідача та Відповідач здійснював його розшук, зазначене об`єктивно спростовується навіть тим, що у матеріалах цієї справи міститься безліч листів Позивача, що були направлені та отримані Відповідачем. Більше того, у матеріалах цієї Відповідачем не долучений витяг з журналу перевірки особового складу на підтвердження того, 30.01.2023 р. Відповідачем було здійснено перевірку особового складу в районі виконання бойових завдань та встановлено, що Позивач відсутній. Крім того, суд залишив поза своєю увагою той факт, що Відповідач не ознайомив Позивача з матеріалами проведеного щодо нього службового розслідування та не зажадав від нього пояснень та навіть не намагався цього зробити (відсутні докази виїзду представників Відповідача до місця реєстрації Позивача, відсутня фіксація неможливості телефонного спілкування з Позивачем, оскільки він не змінював свій контактний номер телефону, не долучені докази розшуку представниками Відповідача саме Позивача тощо). Суд першої інстанції не надав оцінку і непослідовності дій Відповідача, так, якщо навіть і уявити, що 30.01.2023 р. Позивач зник з в району виконання бойових завдань, однак оскаржуваний наказ № 520 чомусь приймає аж через 6 місяців, а саме 14.07.2023. Зауважив, що обов`язковому виконанню підлягає лише законний наказ (розпорядження), ніхто не зобов`язаний, як зазначено в ст. 60 Конституції України, виконувати злочинні розпорядження чи накази. При цьому за віддання і виконання злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

В ході розгляду справи ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.10.2024 року витребувано у позивача та відповідача докази (та письмові пояснення) щодо таких питань:

1. чи враховано відповідачем при прийнятті наказу №520 від 14.07.2023 року про призупинення військової служби ОСОБА_1 (п. 15) у зв`язку з самовільним залишенням ним військової частини 30.01.2023, наявність доказу про перебування ОСОБА_1 на лікуванні в період з 20.01.2023 по 14.02.2023 року?

2. коли повернувся до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 після знаходження на лікуванні в період з 20.01.2023 по 14.02.2023 року?

3. чи був переданий ОСОБА_1 керівництву військової частини НОМЕР_1 медичний документ, що підтверджує перебування ОСОБА_1 на лікуванні в період з 20.01.2023 по 14.02.2023 року?

4. чи ознайомлений ОСОБА_1 з матеріалами проведеного щодо нього службового розслідування?

На виконання зазначеної ухвали будь-яких документів та пояснень учасниками справи не надано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520 призупинено військову службу ОСОБА_1 з 13.07.2023, який самовільно залишив військову частину 30.01.2023 згідно ЄРДР від 13.07.2023 (п. 15 зазначеного наказу) (а.с. 81).

Позивач вважає протиправним наказ Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520, в частині що стосується позивача (п. 15 зазначеного наказу), просить поновити його на посаді старшого стрільця та зобов`язати відповідача здійснити грошове забезпечення за увесь час призупинення військової служби в повному обсязі. Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 №551-XIV, яким затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Предметом спору у даній справі є правомірність/протиправність наказу Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520, в частині що стосується позивача (п. 15 зазначеного наказу). Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.4 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладено на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

За статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.

Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

За приписами статті 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення.

До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Аналіз наведених норми дає підстави для висновку, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Таким чином, проведення службового розслідування це право, а не обов`язок.

Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Отже, підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни.

Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем, який проходить військову службу та був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 19.10.2022 року №647/38 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 13 жовтня 2022 року (а.с. 15).

Згідно направлення №1529 від 20.12.2022 №10466 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 направляється на стаціонарне лікування, обстеження, консультацію (а.с. 17).

Випискою від 14.02.2023 №163 підтверджується, що ОСОБА_1 20.01.2023 передував на лікуванні у медичному закладі Міська лікарня №7 Кам`янської міської ради місто Кам`янське, а з 03.02.2023 року по 14.02.2023 на стаціонарному лікуванні у інфекційному відділенні. В військову частину до служби - 15.02.2023 (а.с.18).

Так, згідно виписки №163 ОСОБА_1 у період з 20.01.2023 року по 14.02.2023 року хворів. Основний діагноз: Коронавірусна хвороба (Covid-19), середньоважкий перебіг, Супутні: Гострий бронхіт.

Матеріали справи містять довідку №59 від 14.02.2023, що видана КНП КМР «Міська лікарня №7», згідно вказаної довідки позивач перебував на лікуванні в інфекційному відділені за період з 03.02.2023 року по 14.02.2023 року, коронавірусна хвороба (Covid-19), середньоважкий перебіг, гострий бронхіт.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в період з 15.02.2023 по 11.03.2023 позивач не провернувся до місця служби, при цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів, що 20.01.2023, 30.01.2023 позивач залишив місце служби з повідомленням уповноваженої особи військової частини НОМЕР_1 .

Також довідкою від 21.12.2022 року №78 підтверджується, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Центрі «ТОР» з 20.12.2022 по 21.12.2022.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520 призупинено військову службу солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 з 13.07.2023, який самовільно залишив військову частину 30.01.2023 згідно ЄРДР №0000164 від 13.07.2023 (п. 15 зазначеного наказу) (а.с. 81).

Матеріали справи містять акт службового розслідування, який підписаний 11.03.2023 та згідно якого встановлено, що 30.01.2023 о 16.00 підчас перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань н.п. Бахмут Донецької області було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . Пошукові заходи результату не дали, військовослужбовець на телефонний зв`язок не виходить, самовільно перебуває поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження невідоме, майно та зброя в наявності (а.с.122-125).

До вказаного акту додане Рішення командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 №2168, згідно якого зазначено, що вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , статей 1, 2, абзацу 1, 5, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 127).

Також до вказаного акту додано витяг з наказу від 11.03.2023 №5063 «Про результати службового розслідування», в якому зазначено, що солдат ОСОБА_1 з 16.00 30.01.2023 по теперішній час (11.03.2023) незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 діб, що підтверджується поясненнями свідків молодшого сержанта ОСОБА_3 і штаб-сержанта ОСОБА_4 . Вина військовослужбовця, виходячи з матеріалів службового розслідування, виражається у прямову умислі …(а.с. 128-131).

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно Виписки від 14.02.2023 №163, якою підтверджується, що ОСОБА_1 20.01.2023 передував на лікуванні у медичному закладі Міська лікарня №7 Кам`янської міської ради місто Кам`янське, а з 03.02.2023 року по 14.02.2023 на стаціонарному лікуванні у інфекційному відділенні.

Водночас, у вказаній виписці зазначено про повернення до військової частини до служби - 15.02.2023 (а.с.18).

Натомість, станом на 11.03.2023 року позивач не повернувся до місця служби.

Будь-яких документів, що підтверджують поважність причин не повернення до місця служби, матеріали справи не містять.

Слід зазначити, що 20.12.2022 року в/ч НОМЕР_1 складено направлення №1529 на стаціонарне лікування, обстеження, консультацію к в/ч військовослужбовця військової частини - НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Однак, вказана довідка не спростовує наказ від 14.07.2023 року №520, яким призупинено військову службу солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 з 13.07.2023, який самовільно залишив військову частину 30.01.2023 згідно ЄРДР №0000164 від 13.07.2023 (п. 15 зазначеного наказу) (а.с. 81).

Зокрема, в цьому наказі вказано, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 30.01.2023.

Водночас, будь яких документів, що солдат ОСОБА_1 не самовільно залишив військову частину 30.01.2023, а з дозволу командира, або іншої уповноваженої особи, матеріали справи не містять.

Крім того, солдат ОСОБА_1 не повернувся 15.02.2023 до місця служби, як було зазначено у Виписці від 14.02.2023 №163 (а.с.18).

Згідно довідки КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» від 21.12.2022 позивачу з 20.12.2022 року встановлено діагноз як гігрома правої кісті (а.с. 20-21).

Натомість, будь-яких документів, що позивач проходив лікування щодо вказаного діагнозу після 21.12.2022 матеріали справи не містять.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції обставини та факти, шо були встановлені під час проведення службового розслідування доводяться матеріалами справи.

Службовим розслідуванням підтверджено факти:

В ході службового розслідування було встановлено, що 30.01.2023 року о 16:00 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань н.п. Бахмут Донецької області було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . Пошукові заходи результату не дали, вказаний вище військовослужбовець на телефонний зв`язок не виходить. На теперішній час, вказаний вище військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження невідоме. Майно та зброя в наявності.

Таким чином, солдат ОСОБА_1 , з 16:00 30.01.2023 року по теперішній час, незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб, шо підтверджується поясненнями свідків молодшого сержанта ОСОБА_3 і штаб-сержанта ОСОБА_4 .

Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась: солдат ОСОБА_1 з 16:00 30.01.2023 року по теперішній час, незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. Все вищевикладене підтверджується фактами, що були встановлені в ході службового розслідування та зазначені у п.п. 3.1. та 3.2. розділу 3 акту службового розслідування.

Вина військовослужбовця: виходячи з матеріалів службового розслідування виражається у прямому умислі.

Своїми діями старший стрілець 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів:

ч. 1, 2, 4, 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої на військовослужбовця покладено обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України (254к/96-ВР) та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

статті 127 Статуту внутрішньої Служби Збройних Сил України, відповідно до якої солдат (матрос) у мирний 1 воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених: на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої солдат зобов`язаний:

сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

виконувати розпорядок дня військової частини;

точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядкуй і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

статті 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

ч. 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якої військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції (254к/96-ВР) та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Службовим розслідуванням встановлено, що у діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є: особиста недисциплінованість та безвідповідальне відношення до обов`язків військової служби солдата ОСОБА_1 .

11.03.2023 року відповідачем складено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №5063 «Про результати службового розслідування», яким: вирішення питання, щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 128).

Ухвалою слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року у справі №202/7471/23 (провадження №1-кс/202/3331/2023) скаргу представника НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , подану в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було задоволено та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_5 від 11.02.2023 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 , виконавши вимоги ст.214 КПК України.

Відповідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520 (п.15). Нижчепойменованих військовослужбовців відповідно до накату командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 14.07.2023 року №195-рс увільнити від займаних посад та призупинити військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 81):

солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роги НОМЕР_2 механізованого батальйону, який самовільно залишив військову частину 30 січня 2023 року згідно ЄРДР від 13.07.2023 року №0000164 з 13.07.2023 року. Підстава: наказ командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади від 14.07.2023 року №195-рс, рапорт підполковника ОСОБА_6 від 14.07.2023 року вх.№ 32700.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (номер кримінального провадження: 0000131), дата реєстрації провадження (виділення матеріалів досудового розслідування): 01.08.2023 19:59:45 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 Кримінального Кодексу України щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовців та позивача ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 року по 10.07.2023 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про правомірність наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520 (п.15), та як наслідок, відсутні підстави для його скасування.

Крім того, Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Листом від 29.11.2023 року заступник командира 1 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону, що перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , як уповноважений представник військових НОМЕР_4 окремої механізованої бригади « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 звертався до відповідача із листом про результати розгляду листа від 09.02.2023 року про перевищення влади або службових повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та листом щодо повідомлення про результати розгляду відповідачем вимоги про виплату заробітної плати та щомісячного додаткового забезпечення.

03.01.2024 року позивач отримав від уповноваженого представника військових військової частини НОМЕР_1 , заступника командира 1 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону, що перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , лист від 26.12.2023 року № 23842, у якому серед іншого було зазначено, що ОСОБА_1 , старший стрілець 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону вважається таким, що самовільно залишив військову частину 30.01.2023 р. згідно ЄРДР від 13.07.2023 року №0000164 з 13.07.2023 року.

Крім того, до зазначеного листа було долучено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року.

Конверт відповідача, у якому знаходився зазначений вище лист та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 520 від 14.07.2023 року щодо позивача, позивач отримав 03.01.2024 року, що підтверджується роздруківкою трекінгу АТ «Укрпошта», що долучена до цього позову.

Позивач зазначає, що жодних інших документів (рапортів, наказів, документів, актів, що підтверджують проведення службового розслідування щодо позивача) позивачем отримано не було.

З цього приводу слід зазначити, що оскільки позивач не повернувся до місця служби, то відповідач був позбавлений можливості своєчасно надати будь-які документи.

05.01.2024 року позивач отримав від уповноваженого представника військових військової частини НОМЕР_1 , заступника командира 1 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону, що перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 лист від 29.12.2024 року №24010, у якому серед іншого зазначено, що солдат за призовом по мобілізації, ОСОБА_1 , колишній старший стрілець 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, 30.01.2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 року № 34), що стало підставою для невиплати позивачу грошового забезпечення з лютого 2023 року. Однак, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 року №34 долучено до цього листа не було.

Отже, позивач зазначає, що станом на день звернення до суду із цим позовом, він не був ознайомлений із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2023 року № 34.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивач не повернувся до місця служби, то відповідач був позбавлений можливості своєчасно надати будь-які документи.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Як видно з пункту 1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з п.4 розділу V Порядку №608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:

висновки службового розслідування;

пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування.

До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії.

На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 та 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується.

У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається та регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (Положення №1153/2008).

Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008 військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії.

На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу (пункт 144-3 Положення).

При цьому, п.144-6 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються.

У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Таким чином, з урахуванням вказаних приписів Положення №1153/2008, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, у разі закриття такого кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту військовослужбовця продовжуються, а пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, - поновлюються.

З витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №2168 «Про призначення службового розслідування» убачається, що відповідно до доповіді вх. № 1035 від 31.01.2023 року, за фактом самовільного залишення військової частини 30.01.2023 року солдатом ОСОБА_1 , наказано:

1. Призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 30.01.2023 року солдатом ОСОБА_1 , комісії у складі: голова комісії - підполковник ОСОБА_8 , старший оперативний черговий відділення бойового управління командного пункту штабу; члени комісії: капітан ОСОБА_9 , заступник командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону; старший лейтенант ОСОБА_10 , офіцер-психолог реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.

2. Комісії провести службове розслідування у встановлений законом термін. Контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідачем складено наказ командира військової частини НОМЕР_1 про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу за результатами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №2168 щодо вирішення питання щодо притягнення або не притягнення до Дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 .

28.02.2023 року солдатом ОСОБА_11 та молодшим сержантом ОСОБА_12 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 складені пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме з 30.01.2023 року о 16:00 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань н.п. Бахмут Донецької області було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . Пошукові заходи результату не дали, вказаний вище військовослужбовець на телефонний зв`язок не виходив. На теперішній час, вказаний вище військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження невідоме.

Також, 28.02.2023 року солдатом ОСОБА_11 та молодшим сержантом ОСОБА_12 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 складені пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, а саме з 30.01.2023 року о 16:00 під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань н.п. Бахмут Донецької області було виявлено відсутність солдата ОСОБА_1 . Пошукові заходи результату не дали, вказаний вище військовослужбовець на телефонний зв`язок не виходив. На теперішній час, вказаний вище військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 , місцезнаходження невідоме.

11.03.2023 року комісією військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 складено акт службового розслідування, яким комісія пропонувала службове розслідування вважати завершеним та вирішення питання, щодо притягнення або не притягнення до Дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 .

11.03.2023 року відповідачем складено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №5063 «Про результати службового розслідування», яким: вирішення питання, щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 .

Так, резолютивна частина зазначеного наказу має рекомендаційний характер, оскільки відповідачем лише запропоновано вжити заходи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та фактично містить відкладальну обставину, твердження про остаточне настання якої, є передчасним.

Крім того пунктом 2 вищевказаного наказу було встановлено помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби, згідно пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 старшому стрільцю 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 призупинити виплату грошового забезпечення з 30.01.2023 року, а також не виплачувати йому премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 26.02.2022 року за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.

Водночас, станом на день розгляду цієї судової справи доказів притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за підсумками проведеного відповідачем службового розслідування в межах спірних правовідносин до суду не надано й суд про наявність таких доказів не повідомлено.

Матеріалами справи підтверджується, що відносно ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000164.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до статті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (у редакції, чинній до 18.05.2023), військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (частина перша і друга статті 332 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з абзацом 4 частини 2 статті 340 Статуту внутрішньої служби, особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Відтак, з дня введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) усі військові частини залученні до виконання бойових завдань, а отже здійснюють бойове чергування, у тому числі відповідач.

Таким чином, військовослужбовцям відповідача заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Слід зазначити, що відповідальність за самовільне залишення військової частини або дезертирство передбачена ст.ст. 407-408 Кримінального кодексу України (КК України).

Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира).

Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо.

Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Оскільки 30.01.2023 позивач не знаходиться за місцем несення служби, то відсутні підстави для висновку, що наказ про призупинення військової служби позивача з 13.07.2023 є протиправним.

До того ж, у власній позовній заяві позивачем зауважується, що командир НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 , зібравши позивача та інших військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , у присутності командира 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону 93 ОСОБА_14 , надав усний наказ про здійснення зміни дислокації (місце дислокації АДРЕСА_1 ) та необхідності штурму позицій ворога, який знаходиться у лісосмузі під с. Клещівка Донецької області поблизу м. Бахмут. Після оголошення ОСОБА_13 зазначеного вище наказу позивач та інші військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 зазначили, що не зможуть виконати цей наказ, оскільки до функціональних обов`язків військовослужбовців 1 батальйону 3 роти 2 та 3 взводів військової частини НОМЕР_1 належить лише здійснення оборонних заходів, здійснення моніторингу ворожих позицій та окопування тощо, тобто таких заходів, з яких вони мають досвід та проходили навчання, а не здійснення штурмових заходів, оскільки це є функціоналом десантно - штрурмових бригад, які спеціалізуються на виконанні таких завдань та мають відповідний досвід. Зі свого боку позивач та інші військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 також зазначили, що готові виконувати законні накази керівництва та завдання, які входять до їх обов`язків, тобто той функціонал, якому вони навчені та мають фаховий та бойових досвід, а не злочинний наказ, який на їх думку наданий з перевищенням службових повноважень. Позивач відмовився вести особовий склад на виконання зазначеного вище наказу, до того ж після доведення цього наказу особовому складу НОМЕР_2 механізованого батальйону 3 механізованої роти 2 взводу, всі військовослужбовці відмовились його виконувати через його злочинний характер та грубе порушення конституційних прав та свобод людини і громадянина. 29.01.2023 року позивач та інші військовослужбовці, що нижче підписались, здали зборю та засоби захисту командиру 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_4 , що знаходиться у підпорядкуванні відповідача, ОСОБА_14 .

Також в матеріалах справи наявні копії колективних заяв від військовослужбовців НОМЕР_2 механічного батальйону 3 механізованої роти 2 та 3 взводів 93 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 до Міністерства оборони України та керівника НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 про перевищення влади або службових повноважень посадовими особами НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 та до Офісу Генерального прокурора, Дніпровської обласної прокуратури, Територіального управління ДБР, розташованого в м. Полтава про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року у справі №202/7471/23 (провадження №1-кс/202/3331/2023) скаргу представника НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , подану в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорськ, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було задоволено та зобов`язано уповноважену особу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_5 від 11.02.2023 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 , виконавши вимоги ст.214 КПК України .

Судом апеляційної інстанції прийнято до уваги вищевказані документи, однак предметом спору є правомірність наказу відповідача про призупинення військової служби позивача з 13.07.2023, факт самовільного залишення військової частини позивачем, а не його відмова від виконання бойового розпорядження командира.

Також позивачем самостійно зазначається у власній позовній заяві, що вже 04.02.2023 року, позивач та інші військовослужбовці прибули до місця розташування відповідача, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії ОСОБА_13 , однак їх навіть не впустили на територію військової частини НОМЕР_1 , оскільки вони на думку службових осіб відповідача, вважаються особами, що самовільно покинули військову частину та будуть притягнуті до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, будь-яких відомостей про те, на підставі якого акту, вказівки, дозволу тощо він залишив місце розташування свого підрозділу у Донецькій області 30.01.2023 року, у позовній заяві позивач не вказав.

Також, позивач не зазначив про причини таких дій та про повідомлення про залишення розташування своїх прямих командирів.

У зв`язку із вищенаведеними обставинами відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000164 від 13.07.2023 року, яке на момент, як винесення відповідачем спірного наказу, так і розгляду справи судом, не закрито та/або не розглянуто судом, шляхом винесення відповідного судового рішення.

Крім того, спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520, яким позивача було увільнено від займаної посади та призупинено його військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, як такого, що самовільно залишив військову частину 30.01.2023 року було прийнято саме через внесення відповідних відомостей до ЄРДР від 13 липня 2023 року №0000164 з 13 липня 2023 року.

Тож, вказані дії відповідача обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008 та ніяким чином не суперечать вимогам ч. 1 ст.23 КК України та не порушують презумцію невинуватості, оскільки відповідно до п.144-6 Положення №1153/2008 для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються, у такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Разом з тим, позивачем не було повідомлено військову частину про своє місцезнаходження.

Доказів надсилання на адресу відповідача медичних документів, які свідчать про перебування у лікарні, позивачем також не надано.

На підставі викладеного, суд першої інстанції не знайшов правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2023 року №520, в частині що стосується ОСОБА_1 (п. 15 зазначеного наказу), а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Позовні вимоги про зобов`язання поновити старшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , в повному обсязі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі-Порядок №260).

Відповідно до абз.9, 10 п.15 Розділу 1 Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

При цьому, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 року у справі №420/8263/22.

Абзацом 2 п.5 розділу XVI Порядку №260 визначено що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадках невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Таким чином, зважаючи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2023 №35 встановлено факт самовільного залишення позивачем місця служби, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період самовільного залишення служби. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Значене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 05.12.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду згідно статті 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова