Справа № 380/14518/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 рокусправа № 380/14518/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області із вимогою визнати противними та скасувати постанови відповідача про застосування адміністративно-господарських штрафів №ПШ 056133 від 19.06.2024 та №ПШ 056134 від 19.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановами Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 056133 від 19.06.2024 та №ПШ 056134 від 19.06.2024 притягнуто позивача до відповідальності за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (за що передбачена відповідальність ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»), а також за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу (за що передбачена відповідальність ч.1 абз.17 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Позивач зазначає, що в оскаржуваних нею постановах не зазначено порушення якого конкретного законодавства ставиться їй у вину, оскільки в таких постановах наявне лише посилання на статті, без посилання на конкретний нормативно-правовий акт.

Окрім цього позивач вказує, що в межах спірних правовідносин вона не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки її транспортний засіб використовувався іншою особою.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, у представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що під час рейдової перевірки було встановлено відсутність у водія транспортного засобу товарно-транспортної накладної, наявність якої перевіряється разом іншими обов?язковими документами після зупинки транспортного засобу. Відсутність ТТН не заперечував сам водій транспортного засобу. Тобто позивачем не доведено відсутність правопорушення.

Як зазначає представник відповідача, під час перевірки 14.05.2024 водій транспортного засобу надав наступні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобіля MAN, номерний знак НОМЕР_2 , згідно якого власником транспортного засобу була ОСОБА_1 ; протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу. в якому автомобільним перевізником зазначена ОСОБА_1 ; просту накладну №99 від 14.05.2024, в якій стоїть печатка ФОП ОСОБА_1 .

Представник відповідача наголошує, що під час перевірки у водія транспортного засобу не було жодних документів, які б підтверджували передачу вказаного транспортного засобу в законне користування іншим особам, а відповідно до положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що документ, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, для автоперевізника є обов?язковим документом для здійснення перевезень вантажів, отже в посадових осіб Укртрансбезпеки не було підстав вважати в даних спірних правовідносинах когось іншим автомобільним перевізником окрім позивача.

Щодо доводів позивача, що відповідачем в оскаржуваних постановах не вказано норми якого нормативно-правового акту нею порушено та не зазначено суті порушення, представник відповідача вказав, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу оформляється згідно з додатком 5 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567. В постановах №ПШ056133, №ПШ056134 є посилання на Закон України «Про автомобільний транспорт», норми якого було порушено позивачем. Також в постановах №ПШ056133, №ПШ056134 конкретизовано суть порушення, а саме: перевезення вантажів за відсутності документів визначених 48 Законом України «Про автомобільний транспорт» (постанова №ПІ056133): перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу (постанова №ПШ056134).

Ухвалою судді від 05.08.2024 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

14.05.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки на підставі щотижневого графіка рейдових перевірок та направлення на рейдову перевірку №013232 від 13.05.2024 на а/д М-06 «Київ-Чоп», 597 км+800 м., було здійснено рейдову перевірку, в тому числі і габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_3 , водій ОСОБА_2 . який здійснював перевезення вантажу (щебінь).

За результатом здійсненої перевірки складено акт №РР015093 від 14.05.2024, згідно якого встановлення порушення: «ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», при перевезенні вантажу (щебінь) перевізник не забезпечив водія документами на підставі яких виконуються дані перевезення, а саме відсутня товарно-транспортна накладна або інший документ передбачений законодавством, та п.22.5 ПДР України виявлено порушення габаритно-вагових норм, а саме загальна маса ТЗ становить 48600 кг що на 27,89 % перевищує допустимі 38000кг, навантаження на строєні осі становить 41700 кг що на 73,75% перевищує допустимі 24000 кг. У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена вимогами статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: Частина 1 абзац 3 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів встановлених статтею 48 цього Закону Частина 1 абзац 17 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного: дозволу або подільного вантажу».

Посадовими особами Укртрансбезпеки також складено акт №006228 від 14.05.2024 про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів. Згідно акту, повна маса: нормативно-допустима маса 38000 кг; фактична 48600 кг. Осьові навантаження, нормативно допустиме 11,5/24; фактичне 6,9/41,7.

Згідно довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.05.2024 №002158: п.6 результатами вагового контролю, навантаження на осі, тонн: 1) 6900; 2) 9000; 3) 15300; 4) 17400. Повна маса транспортного засобу: 48600 тонн.

Постановою № ПШ056133 від 19.06.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовано штраф у розмірі 17000,00 грн.

Постановою № ПШ056134 від 19.06.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 відповідно до абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, застосовано штраф у розмірі 51000,00 грн.

Вважаючи вказані постанови протиправними, позивач звернулась до суду з метою їх скасування.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами чотирнадцятою, сімнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу другого частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною першою статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм права вказує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Насамперед суд наголошує, що суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно зі статтею 60 Закону № 2344-ІІІ є автомобільний перевізник, оскільки це прямо випливає зі змісту вищевказаної норми.

У позовній заяві позивач зазначає, що вона не є автомобільним перевізником, адже її транспортний засіб використовувався іншою особою.

Оцінюючи такі доводи позивача суд відмічає, що відповідно до визначення, яке міститься у частині першій статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила № 363):

перевізник фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами;

транспортна послуга перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Водночас Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 законодавство, що врегульовує спірні правовідносини, зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто враховувати, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, суд встановив, що на момент проведення перевірки водієм транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_3 , який здійснював перевезення вантажу (щебінь), надано уповноваженим особам відповідача наступні документи: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобіля MAN, номерний знак НОМЕР_2 , згідно якого власником транспортного засобу є Н.Й.; протокол перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу, в якому автомобільним перевізником зазначена ОСОБА_1 ; накладну №99 від 14.05.2024, в якій стоїть печатка ФОП ОСОБА_1 .

Аналіз змісту вказаних документів дає підстави дійти висновку про те, що під час спірного перевезення 14.05.2024 саме ФОП ОСОБА_1 була автомобільним перевізником.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Суд встановив, що під час розгляду справи про притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності, який відбувся 19.06.2024, нею власноруч написано пояснення (дослівно): «На розгляді справи присутня 19.06.2024. З даним розглядом повністю не згідна, так як цей автомобіль MAN д.н.з НОМЕР_2 є моє приватною власністю як людини, який я придбала 01.02.2024 для власних потреб, так як будую собі дачу і він перевозив здерту землю, пісок і бетон, і була у ньому половина кузова здертої суміші, а кузов має 17 м.3 загального об`єму, і я не знала де я на дану здерту суміш мала взяти документи, які сьогодні на розгляді 19.06.2024 у мене запитали. За кермом сиділа людина, яку я попросила дану суміш мені перевезти на дачу. Цієї людини з 14.05.2024 я не бачила, тому з даним розглядом не згідна».

Суд звертає увагу на те, що станом на момент розгляду справи про притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності, остання взагалі не заперечувала факту здійснення нею перевезення вантажу (щебеню). Ба більше, ФОП ОСОБА_1 було прямо зазначено, що саме на її прохання водієм здійснювалось перевезення вантажу.

Доказів того, що перевезення вантажу 14.05.2024 здійснювалось будь-якою іншою особою, позивачем не надано.

Отож, відповідач правомірно на підставі отриманих документів під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за актом перевірки №РР015093 від 14.05.2024 визначив саме ФОП ОСОБА_1 як автомобільного перевізника.

Щодо доводів позивача в частині того, що відповідачем в оскаржуваних постановах не вказано норми якого нормативно-правового акту нею порушено та не зазначено суті порушення, суд зазначає таке.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 79) (далі Порядок № 1567).

Цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункт 1 Порядку № 1567).

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (пункти 2, 4 Порядку № 1567).

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункт 14 Порядку № 1567).

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзаци перший, другий пункту 15 Порядку № 1567).

Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку № 1567).

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (абзац перший пункту 21 Порядку № 1567).

Отже, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

В акті перевірки №РР015093 від 14.05.2024 чітко зазначено, що під час здійснення перевезень вантажів перевізник не забезпечив водія документами на підставі яких виконуються дані перевезення, а саме відсутня товарно-транспортна накладна або інший документ передбачений законодавством, а також виявлено порушення габаритно-вагових норм, а саме загальна маса ТЗ становить 48600 кг що на 27,89 % перевищує допустимі 38000кг, навантаження на строєні осі становить 41700 кг що на 73,75% перевищує допустимі 24000 кг.

У вказаному акті також зазначено норми, які порушено позивачем: частина 1 абзацу 3 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, встановлених статтею 48; частина 1 абзацу 17 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного: дозволу або подільного вантажу.

Отже, вимоги пункту 20 Порядку № 1567 щодо зазначення в акті виявлених під час перевірки порушень вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом з посиланням на порушену норму відповідачем дотримані.

Водночас абзацом другим пункту 27 Порядку № 1567 визначено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Форма постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу визначена в додатку 5 до Порядку № 1567 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 79).

Так, у постанові зазначається, зокрема «порушення законодавства про автомобільний транспорт».

В оскаржуваних постановах зазначено, що позивачем допущено порушення: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт»; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 % при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, застосовано штраф у розмірі 51000,00 грн.

Тож, в оскаржуваних постановах зазначено суть вчиненого порушення законодавства про автомобільний транспорт, що також спростовує доводи позивача у цій частині.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.