Справа № 607/11440/24
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 607/11440/24 пров. № А/857/28165/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Заплітна І.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.10.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Стельмащук П.Я., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 10 год. 13 хв. 15.10.2024р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції: 15.10.2024р.),-

В С Т А Н О В И В:

21.05.2024р. (згідно відомостей ярлика на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 2129381 від 12.05.2024р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену поліцейським Відділення поліції /ВП/ № 4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції /РУП/ Головного управління Національної поліції /ГУ НП/ в Тернопільській обл. старшим сержантом поліції Шелігою М.А., та провадження в справі закрити (а.с.1-2, 5-6).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.10.2024р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2129381 від 12.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП у Тернопільській обл. на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 605 грн. 60 коп. сплаченого судового збору (а.с.96-97).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ НП в Тернопільській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати (а.с.99-105).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач допустив порушення вимог дорожнього знак 3.34 «Зупинка заборонена», чим не дотримався вимог п.8.4 «в» Правил дорожнього руху /ПДР/ (порушення вимог заборонних знаків).

Розгляд справи на місці вчинення правопорушення відбувся із дотриманням визначеної законом процедури; до відзиву на позов долучені відеоматеріали, які безпосередньо стосуються позивача.

В цілому доводи позивача спрямовані на уникнення негативних наслідків і зняття з себе відповідальності, при цьому останній не заперечує здійснення ним зупинки в зоні дії дорожнього знак 3.34.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення, що відповідає існуючій судовій практиці (а.с.129-130).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.05.2024р. поліцейським ВП № 4 (м.Збараж) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській обл. Шелігою М.А. складено постанову серії ЕНА № 2129381 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої о 12 год. 09 хв. 12.05.2024р. в с.Байківці по вул.15 Квітня, буд.6Є позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом легковим автомобілем «Ford Kuga», державний номерних знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії зазначеного знаку, чим порушив вимоги п.8.4 «в» ПДР України.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.3).

Факт порушення вимог дорожнього знаку підтверджується відеозаписом з місця події, здійсненим за допомогою технічного пристрою нагрудної відеокамери поліцейського № 806 (а.с.23, 77).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на доведеність вини позивача у вчиненні розглядуваного правопорушення.

Зокрема, відповідач не довів належними доказами тої обставини, що позивач не дотримався вимог дорожнього знаку, через що неправомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є відсутніми, при цьому враховує наступне.

Згідно з п.8.4 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Згідно з приписами п.1.10 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу;

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт здійснення позивачем о 12 год. 09 хв. 12.05.2024р. в с.Байківці по вул.15 Квітня, буд.6Є, який керував транспортним засобом - легковим автомобілем «Ford Kuga», державний номерних знак НОМЕР_1 , зупинки в межах дії дорожнього знаку 3.34, не доведений відповідачем належними доказами.

Із змісту пояснень ОСОБА_1 слідує, що близько 12 год. 12.05.2024р. він приїхав на зустріч із керівником ПП «Галіт», з яким він співпрацює. У зв`язку із цим він має право на безперешкодний проїзд на територію підприємства, для чого йому надали ключ для дистанційного відкриття шлагбауму. Під`їхавши до в`їзду на територію підприємства, він побачив, що в`їзд заблокований іншими транспортними засобами. Тому він вийшов з автомобіля для з`ясування причин виникнення перешкоди. Після того, як він повернувся до автомобіля, до нього підійшов працівник поліції та повідомив про порушення правил зупинки.

Упродовж розгляду справи позивач заперечував факт порушення ПДР та не визнавав свою вину, під час винесення спірної постанови висловлював категоричні заперечення щодо правильності його притягнення до адміністративної відповідальності.

Принципового значення у розглядуваній справі має правова оцінка представленого відповідачем відеозапису, який проводився з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції.

Як встановлено судом першої інстанції, представлений відеозапис розпочинається з моменту, коли працівник поліції підійшов до позивача та повідомив про порушення ним правил зупинки. З відеозапису вбачається, що автомобіль позивача був припаркований з лівої сторони від воріт, через які можна заїхати на територію підприємства «Галіт». При цьому, місце розміщення знаку 3.34 «Зупинку заборонено» на відеозаписі не зафіксовано. В подальшому, позивач пояснив, що він приїхав на роботу на вказане підприємство та був змушений припаркуватися на згаданому місці, оскільки перед в`їздом на територію підприємства були припарковані інші автомобілі. На це працівник поліції відповів, що зараз ці автомобілі відсутні. Далі позивач просив надати йому можливість скористатися правовою допомогою, у відповідь на що отримав відмову.

Отже, представлений відповідачем відеозапис не дає можливості повною мірою визначити обставини інкримінованого позивачу правопорушення: такий не містить фіксації розташування дорожнього знаку 3.34 з відповідними табличками (такі не згадуються в постанові відповідача); знаходження керованого позивачем автомобіля в сфері дії вказаного знаку тощо (а.с.77).

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Долучений до справи відеозапис відповідача не фіксує вчинення позивачем правопорушення, стосується процедури оформлення матеріалів правопорушення на місці зупинки керованого позивачем автомобіля інспектором поліції та розгляду справи інспектором.

Отже, вказаний відеозапис підставно визнаний судом неналежним доказом по справі, а відтак наведені обставини також враховуються судом апеляційної інстанції.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Звідси, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В аспекті наведеного, доводи суду першої інстанції щодо непредставлення відповідачем доказів вчинення правопорушення є обґрунтованими.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КАС України, а відтак заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, з огляду на вимоги ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ НП в Тернопільській обл.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 15.10.2024р. в адміністративній справі № 607/11440/24 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Національної поліції в Тернопільській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 11.12.2024р.