Справа № 127/37609/24
Суддя: Воробйов В. В.
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/305/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 рокуВінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Шмигори О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся із позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 ЗСУ про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, на підставі ст. 210, 252 КУпАП, а саме визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №2668 від 22.10.2024 року.

В обґрунтування позову вказує, що 22.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова №2668 про накладання адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 20 грудня 2022 року), а саме: не прибув в серпні 2016 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документу.

Позивач вважає, що постанова про притягнення громадянина ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17000.00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) за вказане адміністративне правопорушення є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Крім того зазначає, що відсутні жодні документи та докази вручення позивачу виклику (або викликів) до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом серпня 2016 року - липня 2024 року.

Відсутні жодні докази, що свідчать про ігнорування позивачем викликів до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом серпня 2016 року - липня 2024 року.

Крім того, вказує на те, що враховуючи зміни у положеннях Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внесені з набранням 19.05.2024 року чинності Закону України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, щодо уточнення протягом 60 днів своїх персональних даних через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, Позивач виконав свій обов`язок та свідомо самостійно прибув 15.07.2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 . а з 16.07.2024 року за направленням п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 розпочав проходити Військово-лікарську комісію, що підтверджується Довідкою військово-лікарської комісії №142/1989 від 18.07.2024 року.

Відповідно до абз. 11 ст. 18 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: організовують під час мобілізації в установленому порядку своєчасне оповіщення та прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, техніки на збірні пункти та у військові частини, виділення будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів і надання послуг Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, оперативно - рятувальній службі цивільного захисту відповідно до мобілізаційних планів та забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час і надання звітності щодо бронювання військовозобов`язаних у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 32 Постанови КМУ від 30.12.2023 року № 1487 «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» у разі отримання розпорядження відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору), до органів СБУ, Служби зовнішньої розвідки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних (резервістів) виконавчі органи сільських, селищних, міських рад: відбирають картки первинного обліку зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів; здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання шляхом вручення під їх особистий підпис у картках первинного обліку повісток (додаток 11, для призовників - додаток 18 до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 13, ст. 656; 2021 р., № 16, ст. 618); у триденний строк письмово повідомляють районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки про результати оповіщення, виконання призовниками, військовозобов`язаними та резервістами вимог законодавства; забезпечують контроль за прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

Позивача також зазначає у позові про те, що строки накладення адміністративного стягнення - певний проміжок часу, протягом якого особа, що вчинила правопорушення, може бути притягнена до адміністративної відповідальності і до неї можуть бути застосовані заходи адміністративного примусу, сплин цього часу виключає можливість накладення адміністративного стягнення на правопорушника.

Відповідно до ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення, але пізніше одного року з моменту вчинення адміністративного правопорушення.

Зі змісту оскарженої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що РВК (ТЦК та СП) було відомо про вчинення правопорушення ще у серпні 2016 року, оскільки як зазначено у постанові не прибув в серпні 2016 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документу.

Однак, протокол та постанову винесено тільки після того, як позивач добросовісно прибув у 2024 році для постановки на облік та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не надано будь-яких доказів направлення сповіщення, повідомлення про обов`язок з`явитися для постановки на облік громадянин ОСОБА_1 не отримував, підтвердження направлення або отримання останнім відсутні.

Крім того, позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначається про порушення позивачем у серпні 2016 року вимог абз. 6 ч. 6 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, згідно з додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року.

Зазначає, що на час вчинення правопорушення (серпень 2016 року), про яке зазначено у оскаржуваній постанові, частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не існувало, а було передбачено, що громадяни України, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, зобов`язані: прибувати за викликом військового комісаріату для приписки до призовних дільниць, проходження медичного огляду, направлення на підготовку для одержання військової спеціальності, призову на військову службу або на збори; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку.

Крім того, Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1487 лише 30.12.2022 року, на час вчинення правопорушення (серпень 2016 року), про яке зазначено у оскаржуваній постанові, ще не діяв.

Позивач вказує на те, що, у оскаржуваній постанові обставини про те, що він надавав 22.10.2024 року пояснення підчас розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП, про те, що він вину свою визнав у вчиненому правопорушенні та щиро розкаявся, не відповідає дійсності, так як позивач не був присутній при складанні протоколу про адміністративні правопорушення за №509 від 21.10.2024 року, а також позивач не був присутній, не запрошувався і не повідомлявся про розгляд 22.10.2024 року справи про вчинене позивачем адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП. В зазначеній частині оскаржуваної постанови має місце внесення завідомо неправдивих даних посадовою особою.

До 19.05.2024 року норми частини третьої статті 210 КУпАП не існувало.

Водночас, починаючи з 19.05.2024 року, встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Позивач виконав свій обов`язок та свідомо самостійно прибув 15.07.2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 16.07.2024 року за направленням п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 розпочав проходити військово- лікарську комісію, що підтверджується Довідкою військово-лікарської комісії №142/1989 від 18.07.2024 року.

З огляду на викладене, позивач вважає, що не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст.210 КУпАП з 2016 року, оскільки норма ч. 3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року.

Також притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Крім того, позивач зазначає, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» було посилено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Тому, позивач вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 не маючи у своєму розпорядженні жодних доказів, не правильно оцінив обстановку та прийняв незаконне рішення. Оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону та не підтверджує наявність адміністративного правопорушення. Позивач просить оскаржувану постанову визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити.

26.06.2024 року на підставі ухвали суду у справі поновлено строк на звернення до суду із позовом, відкрито провадження, та роз`яснено, що відповідач має право протягом 5 календарних днів з дня отримання даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову та в цей же строк надіслати позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Від відповідача на адресу суду не було надіслано відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , хоча ухвалу про відкриття провадження отримано, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 03.12.2024 року, де зазначено, що «Документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_4 :03.12.2024 : 03.12.2024 о 10:23:25.

Позивач та його представник адвокат Алейніков Г.І. в судове засідання не з`явилися, але представником подано заяву в якій останній просив розгляд справи проводити у їх відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд оскаржувана постанова постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи належним чином повідомлений, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (судової повістки) від 03.12.2024 року, де зазначено, що «Документ доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_4 :03.12.2024 : 03.12.2024 о 10:23:22.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, вищевикладене на підставі ст. 205 КАС України, суд розглядає справу за відсутності сторін в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що позивач виконуючи свій обов`язок свідомо та самостійно прибув 15.07.2024 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 16.07.2024 року за направленням п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 розпочав проходити військово-лікарську комісію, що підтверджується Довідкою військово-лікарської комісії №142/1989 від 18.07.2024 року.

21.10.2024 року представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол за № 509 відносно громадянина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

22.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 була винесена постанова №2668 про накладання адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у сумі 17000.00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог абзацу 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 2 підпункту 1 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 20 грудня 2022 року), а саме: не прибув в серпні 2016 року до п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документу.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на час події 07.07.2020) передбачено,що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України,у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних підлягають зокрема, громадяни України, які досягли граничного (27-річного) віку підчас перебування на військовому обліку призовників. (Але з 04.04.2024 року ця норма змінена і вік перебування на обліку призовників знижено з 27 років до 25 років.)

Однак, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 19.05.2024 року не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ діє положення ч. 10 ст.1, яким визначено громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з ч. 7 ст. 1 вказаного Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до положень ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало.

Тобто, з 19.05.2024 року встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїї даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

За ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

В цій же справі судом встановлено, що позивач, якому у 2016 році виповнилося 27 років і це був граничний вік для призовника на час виникнення правовідносин, мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент виявлення правопорушення. Однак, не було визначено строків виконання цього обов`язку в законі, а також в матеріалах справи відсутні докази, що позивач отримував повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , як відсутні дані, що він змінював місце проживання, яке було відоме відповідачу.

З 19.05.2024 року Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму ч.3 ст. 210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

На виконання ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 15.07.2024 року, проте відносно нього було складено протокол за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що він не прибув в серпні 2016 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 для взяття на військовий облік та отримання військово-облікового документу, як не розшуканого ще у серпні 2016 року, на той момент, коли не існувало ні норми ч.3 ст. 210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку.

Більше того, постановою від 22.10.2024 року, його притягнуто до відповідальності за те, що він не став на військовий облік по даний час та фактично не перебував військовому обліку військовозобов`язаних.

Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з серпня 2016 року, бо норма ч. 3 ст. 210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що ОСОБА_1 і зробив 15.07.2024 року. Таким чином, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні поді та склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище особи, не має ретроспективної дії.

Крім того, згідно зі ст. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що обставини про те, що позивач надавав 22.10.2024 року пояснення підчас розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП, про те, що він вину свою визнав у вчиненому правопорушенні та щиро розкаявся, не відповідає дійсності, так як позивач не був присутній при складанні протоколу про адміністративні правопорушення за №509 від 21.10.2024 року, а також позивач не був присутній, не запрошувався і не повідомлявся про розгляд 22.10.2024 року відносно нього справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП.

Відповідач діяв не на підставі закону, оскаржувана постанова незаконна і має бути скасована, а провадження закрите. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, їх необхідно задовольнити в повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Визначаючись зі складом відповідачів, слід зазначити, що згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України термін «суб`єкт владних повноважень» - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211) крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23лютого 2022року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням КУпАП (п.9 Положення).

Вказані повноваження мають як обласний ІНФОРМАЦІЯ_7 , так і районний ТЦК та СП не залежно від їх організаційної форми (п. 9, 10, 11 Положення).

Зважаючи, що в даному випадку оскаржувана постанова, яка підлягає скасуванню, винесена від імені ІНФОРМАЦІЯ_2 як органу військового управління, тому вказаний орган є належним відповідачем та за рахунок бюджетних асигнувань останнього слід стягнути судовий збір на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 77, 205, 241-246, 286, 268-271 КАС України, Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Конституцією України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 постанову№2668 від 22.10.2024 року, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 КУпАП у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп., та провадження у справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Суддя