Справа № 360/1200/24
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2024-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1200/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року (включно);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в сумі 4175,49 гривень щомісячно, за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року (включно), з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у визначенні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2018 - 2020 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2018 - 2020 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2018 - 2020 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2018 - 2020 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно) грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно), визначивши його розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 у період з 20.12.2017 по 19.12.2020 (включно) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

За час проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, оскільки в період з 01.03.2018 по 19.12.2020 позивачу не нараховувалася та не виплачувалася індексація-різниця грошового забезпечення відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

У вказаний період позивач мав право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4175,49 грн. При цьому, правовідносини щодо нарахування і виплати позивачу поточної індексації у вказаний період не є спірними.

Індексація грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні відпусток тощо).

Позивач також вказує, що відповідач у період з 29.01.2020 по 19.12.2020 нараховував йому грошове забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, що на його думку є протиправним. У вказаний період грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 19.12.2020 без урахування вимог абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 - 2020 роках без урахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислений розмір таких допомог, належної індексації, а також протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення в період з 29.01.2020 по 19.12.2020 без застосування при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Від представника відповідача до суду 18.10.2024 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2020 № 367 ОСОБА_1 , старшину медичної роти, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07.12.2020 № 322-РС у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 19.12.2020 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 здійснювалось відповідно до роз`яснення департаменту фінансів Міністерства оборони України від 24.09.2018 № 248/8294 в якому зазначено, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Протягом 2015 - 2018 років за фондом військової частини НОМЕР_1 , затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено. Відповідно, підстав для нарахування індексації з базовим місяцем - січень 2016 року (у зв`язку з підвищенням окладів у грудні 2015 року) за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не було. Нараховано та виплачено індексацію із застосуванням базового місяця - січень 2016 року за період з 24.02.2016 по 28.02.2018 та із застосуванням базового місяця - березень 2018 року за період з 01.03.2018 по 19.12.2020.

З посиланням на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також вказує на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом.

29.11.2024 та 06.12.2024 представник відповідача надав до суду заяву з додатковими доказами, в яких виклав додаткові пояснення, вказавши окрім того, що вже було викладено у відзиві на позовну заяву, також те, що оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога для оздоровлення відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то такий вид доходу індексації не підлягає. Грошова допомога для оздоровлення за 2016 рік ОСОБА_1 виплачена у розмірі 4930,00 грн, за 2017 рік - не нараховувалась та не виплачувалась, за 2018 рік виплачено 4648,00 грн. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік позивачу виплачена у розмірі 4930,00 грн, за 2017 - 2018 роки - не нараховувалась та не виплачувалась.

Ухвалою суду від 11.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 16.10.2024 відкрито провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано відповідні докази.

Ухвалою суду від 14.11.2024 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву у справі.

Ухвалою суду від 21.11.2024 у відповідача витребувано докази, необхідні для розгляду справи.

Ухвалою суду від 12.12.2024 до матеріалів справи долучено додаткові докази.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків та посвідченням учасника бойових дій.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 24.02.2016 № 56 сержанта ОСОБА_1 , військовослужбовця за контрактом, який прибув з військової частини НОМЕР_4 до пункту постійної дислокації, з 24 лютого 2016 року зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2020 № 367 старшину ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 322-РС від 07.12.2020 у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 19 грудня 2020 року.

За змістом довідки військової частини НОМЕР_1 від 09.10.2024 № 10553 про нарахування індексації ОСОБА_1 за період з 24.02.2016 року по 17.08.2017 рік, за період з 18.08.2017 року по 07.11.2017 рік, за період з 20.12.2017 року по 19.12.2020 рік:

«[...] Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 здійснювалася відповідно до роз`яснення департаменту фінансів Міністерства оборони України від 24.09.2018 року № 248/8294 в якому зазначено, що відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося.

Протягом 2015 - 2018 років за фондом військової частини НОМЕР_1 , затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено. Відповідно, підстав для нарахування індексації з базовим місяцем - січень 2016 року (в зв`язку з підвищенням окладів у грудні 2015 року) за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не було.

Нараховано та виплачено індексацію із застосуванням базового місяця - січень 2016 року за період з 24.02.2016р. по 28.02.2018р. та із застосуванням базового місяця - березень 2018р. за період з 01.03.2018р. по 19.12.2020р.».

Разом з тим, дослідженням вказаної довідки встановлено, що в період з грудня 2018 року по грудень 2020 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в загальній сумі 4575,04 грн, у тому числі: за грудень 2018 року - 71,08 грн, січень, лютий 2019 року - по 71,08 грн, з березня по червень 2019 року - по 134,47 грн щомісяця, з липня по листопад 2019 року - по 206,72 грн щомісяця, за грудень 2019 року - червень 2020 року - по 216,51 грн щомісяця, за липень - листопад 2020 року - по 226,29 грн щомісяця, за грудень 2020 року - 143,30 грн.

Водночас суд вказує, що правовідносини щодо нарахування і виплати позивачу поточної індексації в період з 01.03.2018 по 19.12.2020 не є спірними.

З довідки відповідача від 11.10.2024 № 1/831 про грошове забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що у лютому 2018 року його грошове забезпечення складалось з: посадовий оклад - 530,00 грн, оклад за військове звання - 50,00 грн, надбавка за вислугу років - 116,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 348,00, щомісячна додаткова грошова винагорода - 2925,54 грн, премія -3831,90 грн, всього в сумі 7801,44 грн.

З довідки від 11.10.2024 б/н вбачається, що за березень 2018 року ОСОБА_1 отримано грошового забезпечення у сумі 8089,10 грн, у тому числі: посадовий оклад 2820,00 грн, оклад за військове звання 810,00 грн, надбавка за вислугу років 1089,00 грн, надбавка за особливості проходження служби 471,90 грн, премія 2898,20 грн.

Також судом у межах спірного періоду 2018 - 2020 роки (щодо врахування індексації грошового забезпечення при розрахунку допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань) встановлено, що згідно з довідкою від 02.12.2024 № 1/1054, довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 06/2018-05/2019 ОСОБА_1 , довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 06/2019-05/2020, останньому нарахована грошова допомога для оздоровлення за 2018 рік в сумі 4648,00 грн, а також у березні 2019 року та квітні 2020 року нараховано грошову допомогу для оздоровлення в сумі 11328,08 грн та 11904,85 грн відповідно.

Також, згідно з довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 06/2020 - 05/2021, у січні 2021 року останньому нараховано 880,00 грн матеріальної допомоги.

Щодо врахування спірної індексації у складі грошового забезпечення при обчисленні розмірів грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також щодо застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 по 19.12.2020 суд вказує, що ухвалою суду від 21.11.2024, зважаючи на часткове виконання відповідачем ухвали від 16.10.2024, у військової частини НОМЕР_1 витребувано: письмові пояснення з наведенням детального розрахунку (алгоритму) нарахування позивачу у період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно) посадового окладу та окладу за військовим званням у кожному місяці, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових видів грошового забезпечення; довідку з зазначенням в ній розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб який враховувався при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно); довідку про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 31 травня 2018 року; письмові пояснення щодо врахування індексації (або не врахування) у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначався розмір грошової допомоги на оздоровлення в 2018 - 2020 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в цей же період або довідку, в якій зазначити складові грошового забезпечення, які були враховані при розрахунку грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у вказаний період.

Однак пояснень, розрахунків та витребуваних довідок відповідач не надав, про причини, що унеможливили їх подання, суд не повідомив.

Між тим, аналіз даних, наведених у вищевказаних довідках відповідача, дозволяє дійти висновку, що при обчисленні розміру грошової допомоги індексація у складі грошового забезпечення врахована не була.

Даних щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який враховувався при нарахуванні позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року відповідачем також не надано.

Разом з тим, з довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 06/2019 - 05/2020, а також такої ж довідки за період 06/2020 - 05/2021 судом встановлено, що грошове забезпечення позивача у січні 2020 року обчислювалось з посадового окладу в розмірі 3060,00 грн, окладу за військове звання 810,00 грн, а в період з лютого по грудень 2020 року з розміру 3440,00 грн, окладу за військове звання 880,00 грн.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мiнiмуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 i l4.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.12.2019 № 373 старшого сержанта ОСОБА_1 , водія-санітара евакуаційного відділення медичної роти (3120) призначено старшиною медичної роти (3094), ВОС-787687А. Вважати таким що 20 грудня 2019 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 3440 гривень шпк «прапорщик».

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.03.2020 № 75 старшому сержанту ОСОБА_2 , старшині медичної роти, присвоєно чергове військове звання старшина.

Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Постанови № 704 посадові оклади осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу встановлюються за 1-12 розрядами.

Шляхом математичних розрахунків судом встановлено, розмір посадового окладу позивача (3440 грн) розраховувався із застосуванням тарифного коефіцієнта 1,95 та прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 в розмірі 1762 грн ((1762 (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018)*1,95 = 3435,90 (відповідно до Приміток до Додатку 11 округлюються до 10 гривень)).

Щодо розрахунку окладу за військовим званням. Позивач, перебуваючи на посаді старшина медичної роти мав військове звання «старший сержант» та «старшина». Тарифний коефіцієнт у відповідності до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 для військового звання «старший сержант» дорівнює 0,46, для старшини - 0,50.

Тож, провівши математичні розрахунки суд встановив, що оклад за військовим званням розраховувався наступним чином:

- військове звання «старший прапорщик»: 1762,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018)*0,46 = 810,52 (відповідно до Приміток до Додатку 14 округлюються до 810,00 грн);

- військове звання «старшина»: 1762,00 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018)*0,50 = 881,00 (відповідно до Приміток до Додатку 14 округлюються до 880,00 грн).

Отже, для розрахунку грошового забезпечення позивача у спірний період, прожитковий мінімум застосовувався у розмірі 1762 грн.

Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування та виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 19.12.2020, щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 - 2020 роках без урахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислений розмір таких допомог, належної позивачу індексації, а також щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.12.2020 без застосуванням при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги позивача та доводи відповідача, суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III) індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Статтею 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

З аналізу положень Законів № 2011-XII та № 1282-ХІІ вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20.

Крім того, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 206/4411/16-а).

Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова № 1013) внесено зміни до окремих положень Порядку № 1078.

За приписами пункту 5 Постанови № 1013 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 01.12.2015.

За правилами пункту 2 Порядку № 1078 (у редакції Постанови № 1013) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Водночас абзацом 4 пункту 4 Порядку № 1078 установлено, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Абзацом 1 пункту 5 Порядку № 1078 визначено, що в разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку (абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078).

Отже, підсумовуючи викладене, з 01.12.2015 нормами Порядку № 1078 (у редакції Постанови № 1013) було запроваджено два види індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці» та удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

Як вбачається з матеріалів справи, у випадку позивача правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 1 березня 2018 року не є спірними.

Верховний Суд неодноразово, зокрема й в постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, зазначав, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 суд повинен встановити:

1) розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

2) суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

3) чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Суд наголошує, що приписи абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 визначають суму індексації грошового забезпечення, яка мала б скластися в місяці підвищення (березень 2018 року), якби в тому місяці не відбулося підвищення окладів військовослужбовців.

З огляду на це суму індексації грошового забезпечення, яка мала скластися у березні 2018 року, слід визначати на основі застосування січня 2008 року як місяця підвищення доходу.

Отже, для правильного розрахунку суми можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року потрібно визначити розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на березень 2018 року, а також величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, застосовуючи січень 2008 року як місяць підвищення доходу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII в березні 2018 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 1762,00 грн.

Для визначення величини приросту індексу споживчих цін в березні 2018 року необхідно розрахувати індекс споживчих цін в березні 2018 року наростаючим підсумком (шляхом перемноження індексів інфляції (поділених на 100), починаючи з місяця, наступного за базовим, до перевищення порогу індексації), від якого віднімається 100%.

У постанові від 23.05.2024 у справі № 160/15411/23 Верховний Суд розрахував, що величина приросту індексу споживчих цін в березні 2018 року, застосовуючи січень 2008 року як місяць підвищення доходу, становить 253,3%.

Верховний Суд зазначив, що оскільки станом на березень 2018 року величина приросту індексу споживчих цін становила 253,3%, у березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, то сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 році, якби не відбулося чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, мала становити 4463,15 грн (1762,00 грн х 253,30% / 100 = 4463,15 грн).

Повертаючись до обставин даної справи в частині, яка стосується нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 19.12.2020, судом встановлено, що відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу.

Як уже вказувалось, з довідки відповідача від 11.10.2024 № 1/831 про грошове забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що у лютому 2018 року його грошове забезпечення складалось з: посадовий оклад - 530,00 грн, оклад за військове звання - 50,00 грн, надбавка за вислугу років - 116,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 348,00, щомісячна додаткова грошова винагорода - 2925,54 грн, премія -3831,90 грн, всього в сумі 7801,44 грн.

Суд враховує, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, відповідно до якого, щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, яка не має разового характеру, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 522/2738/17, постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 520/8887/2020.

Грошове забезпечення позивача за березень 2018 року складає 8089,10 грн, а саме: посадовий оклад 2820,00 грн; оклад за військове звання 810,00 грн; надбавка за вислугу років 1089,00 грн; надбавка за особливості проходження служби 471,90 грн; премія 2898,20 грн.

Отже, грошове забезпечення позивача з урахуванням постійних його складових за березень 2018 року збільшилось на 287,66 грн (8089,10 грн - 7801,44 грн).

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн - 287,66 грн = 4175,49 грн і саме ця сума індексації повинна братися до обрахунку при визначенні індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.03.2018 по 19.12.2020.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті позивачу індексації-різниці відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно, підлягає визнанню протиправною.

При обранні належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно, обчисленої відповідно до вимог законодавства, суд враховує таке.

Верховний Суд в пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі № 420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен:

а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу);

б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у розрахованій ним сумі.

Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову, про що зазначив Верховний Суд в пункті 115 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

При цьому суд враховує, що в пунктах 116-117 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд наголосив, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить захистити його порушене право шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію-різницю відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, в сумі 4175,49 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Як було зазначено судом, у період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року позивач мав право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4175,49 грн.

Таким чином, загальна сума індексації-різниці, право на яку набув позивач за період з 01 березня 2018 року по 20 грудня 2020 року включно, становить 140350,34 грн (4175,49 грн * 33 місяці = 96036,27 грн, 4175,49 грн / 31 день * 19 днів = 2559,17 грн).

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату суми індексації з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України (далі - ПК України) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44).

За правилами пунктів 2, 3 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пунктами 4, 5 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 380/813/22 зазначав, що аналіз наведених пунктів 2-3 Порядку № 44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення мала бути здійснена відповідачем саме з моменту набуття позивачем права на її нарахування та виплату, відповідно до вимог Закону № 1282-ХІІ.

Отже, з урахуванням наведеного правого регулювання, Верховний Суд констатував, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

Аналогічний підхід застосував Верховний Суд у постановах від 27 вересня 2023 року у справі № 420/23176/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 420/23176/21, від 31 січня 2024 року у справі № 320/6441/22, від 18 квітня 2024 року у справі № 160/10789/22 та від 30 квітня 2024 року у справі № 360/700/23.

Таким чином, суд дійшов висновку, що для повного та ефективного захисту порушеного права позивача слід застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 - 4175 гривень 49 копійок в місяць у загальній сумі 140350 гривень 34 копійки за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно, та провести її виплату з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Вирішуючи по суті вимоги позивача в частині, яка стосується врахування індексації у складі грошового забезпечення, з якого обчислені одноразові додаткові види грошового забезпечення, суд виходить з такого.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 також просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які полягають у визначенні йому розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2018 - 2020 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в цей же період, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

Будь-яких заперечень щодо цієї частини позовних вимог відповідач не навів.

Питання виплати допомог військовослужбовцям врегульовано статтею 15 Закону № 2011.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону № 2011 військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення регламентована нормами розділу ХХІІІ Порядку № 260.

Відповідно до пункту 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Абзацом першим пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 визначено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентована нормами розділу XXIV Порядку № 260.

Згідно з пунктом 1 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За правилами абзацу 1 пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі -Закон № 2017-ІІІ).

Стаття 18 Закону № 2017 передбачає певні державні соціальні гарантії.

Так, відповідно до статті 18 Закону № 2017 законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо:

[…]

індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін;

[…].

Порядок визначення та застосування державних соціальних гарантій в реалізації державної соціально-економічної політики передбачений статтею 19 Закону № 2017-ІІІ.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону № 2017-ІІІ державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналіз положень Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-XII і Порядку № 1078 зумовлює висновок, що індексація грошових доходів населення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ураховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-XII та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Саме такий висновок наведений Верховним Судом в постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 638/5794/17, від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 240/10130/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/21619/21.

Під час проходження позивачем військової служби, як вказує відповідач у довідці від 09.10.2024 № 10553 про нарахування та виплату індексації ОСОБА_1 , останньому була нарахована і виплачена індексація за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно із застосуванням базового місяця - березень 2018 року.

Також суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату індексації-різниці за цей період.

На підставі довідки від 02.12.2024 № 1/1054, довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 06/2018-05/2019, довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період 06/2019-05/2020, суд встановив, що останньому нарахована грошова допомога для оздоровлення за 2018 рік в сумі 4648,00 грн, а також у березні 2019 року та квітні 2020 року нараховано грошову допомогу для оздоровлення в сумі 11328,08 грн та 11904,85 грн відповідно.

З довідок вбачається, що складовими нарахованої допомоги для оздоровлення за 2018 рік в сумі 4648,00 грн є: оклад за військовим званням 50 грн, посадовий оклад 800 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 510 грн, премія 3400 грн; за 2019 рік (11328,08 грн): оклад за військовим званням 810,00 грн, посадовий оклад 2640,00 грн, надбавка за вислугу років 1207,50 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3027,38 грн, премія 3643,20 грн; за 2020 рік (11904,85 грн): оклад за військовим званням 810,00 грн, посадовий оклад 3060,00 грн, надбавка за вислугу років 1354,50 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 3395,93 грн, премія 3284,42 грн.

Відтак, як вказано вище, допомога для оздоровлення у 2018 - 2020 роках була обчислена із місячного грошового забезпечення позивача, у складі якого індексація (ні поточна, ні індексація-різниця) не була врахована.

Також, згідно з довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 06/2020 - 05/2021, у січні 2021 року ОСОБА_1 нараховано 880,00 грн матеріальної допомоги. При цьому, як встановлено судом, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2020 № 367 (наказ про виключення позивача зі списків особового складу), відповідно до наказу Міністерства оборони України від 18 лютого 2020 року № 45, «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік», було наказано виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного окладу за військове звання.

Тож, виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір визначено наказом.

Натомість, суд зауважує, що не є спірним у даній справі правомірність визначення відповідачем матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного окладу за військове звання у наказі від 19.12.2020 № 367.

Окрім цього, даних про нарахування та виплату позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 і 2019 роках довідки не містять. Водночас, відповідачем у довідці від 02.12.2024 № 1/1054 зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 не нараховувалась та не виплачувалась. Позивачем доказів нарахування за 2018 та 2019 рік такої допомоги суду не надається.

Зважаючи на встановлені обставини справи, аналіз даних, наведених у вищевказаних довідках відповідача, дозволяє дійти висновку, що при обчисленні розмірів грошової допомоги для оздоровлення індексація у складі грошового забезпечення врахована не була.

З огляду на вищенаведене та правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 , які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2018 - 2022 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація, підлягають визнанню протиправними.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною дії, яка полягала у нарахуванні та виплаті за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без урахування у складі грошового забезпечення індексації.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що в 2018 та 2019 роках матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу взагалі не нараховувалась і не виплачувалась, а питання щодо правомірності не нарахування та невиплати ОСОБА_1 цієї допомоги у вказаний період не є предметом спору у справі, що розглядається. Так само, не є спірним правомірність визначення допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2020 році у розмірі одного окладу за військове звання наказом відповідача від 19.12.2020 № 367.

Отже, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої в 2018 - 2020 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір такої допомоги та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Покладаючи на відповідача обов`язок врахувати індексацію у складі місячного грошового забезпечення позивача, з якого належить визначити розмір відповідних допомог, суд має на увазі як поточну індексацію, так і індексацію-різницю, право на які мав позивач.

Щодо позовних вимог про перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року, визначивши його розмір виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписами статті 2 Закону № 2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Як вказувалось попередньо, відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За приписами частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

З 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою підвищено грошове забезпечення відповідних категорій осіб рядового і начальницького складу та закладено механізм щорічного збільшення його розміру у подальшому.

Так, відповідно до пункту 4 цієї Постанови у редакції, що була чинною до 24.02.2018, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

З 24.02.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 103 (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої пункт 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнав протиправним та нечинним пункт 6 Постанови № 103.

Наведене свідчить, що, починаючи з 29.01.2020, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, як правило, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року. Лише у тому разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, для проведення відповідних розрахунків використовується величина, яка дорівнює 50 відсоткам розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі -Закон № 1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

З аналізу наведених правових норм висновується, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.

Таким чином, ураховуючи зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», виникли підстави для перерахунку грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постановах від 19.10.2022 та від 15.06.2023 у справах № 400/6214/21 та № 380/13603/21 відповідно.

Верховний Суд у постанові від 15.11.2023 у справі № 120/965/22-а звернув увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих, згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX, установлено з 1 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб 2102 грн.

Разом з тим суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та викладено абзац перший в такій редакції:

«4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 набрала чинності 20.05.2023.

Таким чином, з 20.05.2023 застосовується редакція пункту 4 Постанови № 704, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

З викладеного слідує, що з 29.01.2020 по 19.05.2023 відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням, як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.

Враховуючи вищенаведене, у період з 29.01.2020 по 19.12.2020 включно грошове забезпечення позивача та його складові мали обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що ухвалою суду від 16.10.2024 визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Жодних обґрунтованих аргументів та доказів, які б вплинули на вказаний висновок суду та свідчили б про його передчасність, відповідач суду не навів та не надав.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «РуїзТорія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 - 4175 гривень 49 копійок в місяць у загальній сумі 140350 гривень 34 копійки за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно, та провести її виплату з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо визначення ОСОБА_1 розміру грошової допомоги для оздоровлення в 2018 - 2020 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої в 2018 - 2020 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір такої допомоги та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, виходячи з системного аналізу заявлених вимог, вищенаведеного законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, інших судових витрат ним не заявлено.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 - 4175 гривень 49 копійок в місяць у загальній сумі 140350 гривень 34 копійки за період з 01 березня 2018 року по 19 грудня 2020 року включно, та провести її виплату з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо визначення ОСОБА_1 розміру грошової допомоги для оздоровлення в 2018 - 2020 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої в 2018 - 2020 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір такої допомоги та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно) без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29 січня 2020 року по 19 грудня 2020 року (включно) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 12.12.2024.

Суддя О.М. Качанок