Справа № 140/1237/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1237/24 пров. № А/857/24651/24

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни та Пліша Михайла Антоновича в справі № 140/1237/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа № 140/1237/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року.

Так, 09 грудня 2024 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни та Пліша Михайла Антоновича від розгляду справи №140/1237/24. Заяву мотивує тим, що відповідач у цій справі - Міністерства оборони України вже скористався своїм правом на апеляційне оскарження окремої ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 та 29.08.2024 вже подавав, без дотримання вимог ч. 5 ст. 296 КАС України апеляційну скаргу, яка ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2024 повернута скаржнику. Твердить, що при повторному зверненні відповідач не долучив доказів сплати судового збору. Отже, оскаржувана окрема ухвала Волинського окружного адміністративного суду прийнята 19.08.2024, а апеляційну скаргу апелянтом було подано до суду лише 01.10.2024, тобто поза межами строку встановленого ст. 295 КАС України. Зазначає, що «всі ці дії скаржника аж ніяк не узгоджуються із законодавчо встановленим прагнення України до Євроінтеграції, безумовною складовою якої є принципіальне дотримання прав громадян та людини - найвищої Європейської цінності, на сторожі яких стоїть ЄСПЛ».

Окрім цього, саме судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Курилець Андрій Романович, Пліш Михайло Антонович та Мікула Оксана Іванівна вже брали участь у вирішенні того ж самого предмету спору (позовних вимог) із тими ж самими учасниками у абсолютно тому ж складі суду у адміністративній справі №140/11305/23 в суді апеляційної інстанції провадження № А/857/17128/23, що відповідно до вимог ст. 37 КАС України є обставиною для відводу суддів

Відтак доводи заявника фактично зводяться до того, що колегія суддів безпідставно відкрила апеляційне провадження № А/857/24651/24 в справі № 140/1237/24 та наявні обставини повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

Відповідно до ч.11 ст.40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заява про відвід суддів є необґрунтованою виходячи з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) : 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Статтею 37 КАС України передбачені наступні підстави для відводу.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (абзац 1 частини 3 статті 39 КАС України).

Колегія суддів також враховує, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтею 10 Загальної декларації з прав людини та частиною 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права гарантовано право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Водночас, варто зазначити, що суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім» і «незалежним» (ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Особиста безсторонність судді презюмується, доки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі Веттштайн проти Швейцарії та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі Білуха проти України.

Отже, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Заявляючи відвід колегії суддів, ОСОБА_1. в основу заявленого відводу фактично покладає ухвалення колегію суддів процесуальних рішень, якими прийнято до розгляду апеляційну скаргу відповідача та відкрито апеляційне провадження за такою.

Тобто, із змісту заяви про відвід колегії суддів фактично слідує, що заявник не погоджувався із процесуальним рішенням колегії суддів.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Водночас колегія суддів зазначає, що ухвалою від 05 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 140/1237/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, оскільки визнано поважними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження Міністерства оборони України та поновлено Міністерству оборони України строк на апеляційне оскарження окремої ухвали Волинського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 140/1237/24.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції зазначає, що розглядувана в межах цього апеляційного провадження апеляційна скарга є такою, що подана повторно.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що повернення апеляційної скарги не позбавляє особу права повторно звернутися з апеляційною скаргою.

Водночас на даний час існують доволі чіткі підходи Верховного Суду до вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження після повернення первинної апеляційної скарги ( справи №№ 380/7041/24, 260/7878/23, 260/8337/23, 480/11693/23, 520/27103/23, 200/3692/21, 120/3679/22, 520/35823/23, 460/65/24, 120/2647/23, 380/16000/23, 340/4021/23, 280/8197/23, 320/21765/23, 640/1952/22, 420/33365/23, 420/27853/23, 520/36811/23, 520/31351/23, 420/31988/23, 560/13992/23, 560/18286/23, 640/32374/20 та ін.).

Зважаючи на зміст викладених у цих постановах Верховного Суду норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, варто зазначити, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

1) первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

2) повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

3) скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою.

4) доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

5) наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Повертаючись до обставин цієї справи, первісна скарга на ухвалу суду від 19 серпня 2024 року (яка доставлена до електронного кабінету скаржника 20.08.2024 о 22:35 год.) була подана 29 серпня 2024 року, тобто в передбачений 15-денний строк, отже первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження.

Так, первісна апеляційна скарга повернута 25 вересня 2024 року (копію ухвали надіслано 25.09.2024р. о 22:45 год. в Електронний кабінет скаржника.

За правилами частини шостої статті 251 КАС України вважається, що апелянт отримав копію ухвали про повернення апеляційної скарги 26 вересня 2024 року, а повторна апеляційна скарга подана 01 жовтня 2024 року, тобто через 5 днів.

Сплив такого проміжку часу об`єктивно повинен бути визнаним таким, що свідчить про повторне подання апеляційної скарги упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань.

Матеріалами цієї адміністративної справи стверджується, що при повторному зверненні до апеляційного суду скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою, оскільки судовий збір сплачено згідно платіжної інструкції №1786/57 від 25 вересня 2024 року.

В позивача наявний кабінет електронного суду, згідно квитанції № 1784515 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ОСОБА_1 освідомлений про таку обставину (документ №10).

Отже доводи позивача про протилежне є неспроможними та безпідставними.

Щодо об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, колегія суддів наголошує, що введення в країні воєнного стану суттєво ускладнило (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади.

Варто наголосити, що Міністерство оборони України - відповідач, крізь компетенційну призму, є тим органом державної влади, який активно залучений до обороноздатного процесу держави.

Також судом враховано активну поведінку скаржника, а саме наявність низки заявок на сплату судового збору від 29.08.2024 №74/1301-сл та від 05.09.2024 №220/74/1638.

У пункті 32 рішення "De Geouffre de la Pradelle v. France" (№ 12964/87) ЄСПЛ наголосив на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити безладного руху судового процесу. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Подібних висновків щодо забезпечення гарантій справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду, дійшов ЄСПЛ у рішенні "Bellet v. France" (№ 23805/94, п. 36) та у рішенні "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (№20347/03, п. 35). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (вказаний висновок висловлено з урахуванням п. 57 рішення "Ashingdane v. the United Kingdom", № 8225/78).

Наведене в сукупності створює належні умови для можливості поновлення строку подання апеляційної скарги.

Щодо доводів про можливу повторну участі суддів в розгляді адміністративної справи, колегія суддів зазначає, що ст. 37 КАС України пов`язує неможливість повторної участі саме у вирішенні цієї самої справи, суддя не може брати участі у вирішенні цієї самої справи, у новому її розгляді після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали.

Колегія суддів, якій заявлено відвід, попередньо не брала участь в розгляді адміністративної справи № 140/1237/24, відтак підстави для відводу відсутні.

Розгляд адміністративної справи за подібного складу учасників, як і висловлена думка в такій, не створює підстави для відводу судді.

Крім того, наведені заявником підстави та обґрунтування для відводу колегії суддів з розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України на окрему ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року у справі № 140/1237/24 є його припущеннями про існування відповідних обставин щодо безсторонності суддів. Такі припущення не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, які б вказували на пряму чи опосередковану заінтересованість колегії суддів в результаті розгляду справи №140/1237/24 та спростовували їхню неупередженість, об`єктивність і безсторонність при розгляді цієї справи.

Згідно з частиною 4 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Колегія суддів вважає, що доводи заявника не знайшли свого підтвердження, а відтак заявлений відвід є необґрунтований. З огляду на наведене вирішення питання про відвід слід передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40, -

У Х В А Л И В:

Визнати заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів у складі: Курильця Андрія Романовича, Мікули Оксани Іванівни та Пліша Михайла Антоновича від розгляду справи № 140/1237/24 необґрунтованим.

Питання про вирішення відводу передати судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш