Справа № 148/2666/24
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2666/24
Провадження №2-а/148/63/24
09 грудня 2024 року Тульчинський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В.
при секретарі Ліванчук А.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача Басараб Олени Дмитрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання незаконною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Басараб Олена Дмитрівна звернулася в суд з вказаним вище позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.11.2024 поштовим відправленням ОСОБА_1 отримав копію постанови №24/2962-1 від 14.11.2024 виданої Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .
Згідно вказаної постанови, 08.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що у громадянина ОСОБА_1 відсутній військово-обліковий документ. 08.11.2024 діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшим солдатом ОСОБА_3 складено протокол про те, що ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 ч.3 КУпАП, а саме за відсутність чинного військово-облікового документата було повідомлено, що розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення відбудеться 14.11.2024 о 10:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю. Так, підставою для винесення постанови № 24/2962-1 від 14.11.2024 був складений протокол №Т/24/1773 від 08.11.2024 згідно якого у військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 відсутній військово-обліковий документ. При складенні протоколу ОСОБА_1 було надано пояснення, що при виповненні 27 років, а це було в 2013 році, він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав в якості військово-облікового документа посвідчення про приписку із заявою про видачу військово-облікового документа і був направлений на проходження ВЛК. Проте, коли він прибув для проходження ВЛК не всі зазначені лікарі були присутні, перебували у відпустці. Тому завершити проходження ВЛК не вдалося.
12.07.2024 він на виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», через електронний кабінет (додаток Резерв+) уточнив свої військово-облікові дані. Однак, за результатом авторизації отримав інформацію, що його даних про перебування на військовому обліку не знайдено в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (не на обліку) у зв`язку з чим він особисто 08.10.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 щоб з`ясувати чому у нього в застосунку в «Резерв +» інформація, що він не на обліку, оскільки він мав військово-обліковий документ «Посвідчення про приписку», де є відмітка що перебуває на обліку.
В результаті явки він отримав повістку для проходження медичного огляду ВЛК на 06.11.2024.06.11.2024 з`явився на проходження ВЛК, яке в той же день і закрив.
Вказане вище свідчить, що ОСОБА_1 жодних із вказаних норм не порушував, вказаний обов`язок виконав, оскільки самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , без жодного виклику та примусу, а тому постанова №24/2962-1 від 14.11.2024, винесена Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 210 ч.3 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно нього підлягає закриттю.
Також зазначив, про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, оскільки про існування вказаної постанови ОСОБА_1 дізнався після отримання її поштовим повідомленням саме 23.11.2024, постанова винесена у його відсутність. Вважає, що ОСОБА_1 пропустив 10-денний строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин.
В судове засідання сторони не викликалися, у зв`язку з чим у відповідності з ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Судом виконано вимоги визначенні ст. 268 ч.1 КАС України щодо негайного повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
Відповідач - представник ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду направив відзив на позов (а.с.22-30), в якому останній вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови № №24/2962-1 від 14.11.2024 є безпідставним та необґрунтованим. Оскільки своєю бездіяльністю ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 210 ч.3 КУпАП.
Так, 08.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 не мав військово-облікового документу.
З метою притягнення до адміністративної відповідальності, 08.11.2024, діловодом групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшим солдатом ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення №Т/24/1773 за ст. 210 ч.3 КУпАП.
Під час складання протоколу ОСОБА_1 пояснив, що «в 27 років прибув до військомату і був направлений до лікарні для проходження ВЛК та ЛОР був у відпустці. З часом забувся про цю справу і на той час перебував у Вінниці (працював). Далі не було можливості тому що виїхав на 2 роки за кордон в Польшу.»
Враховуюче зазначене вище, 14.11.2024, повно та всебічно дослідивши матеріали справи №Т/24/1773 від 08.11.2024, з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно надавши оцінку доказам, відповідно до постанови №24/2962-1, було прийнято рішення накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000, 00 грн.
Разом з тим, звертають увагу на той факт, що під поняттям «військово-обліковий документ» потрібно розуміти документ, в якому зазначені актуальні відомості про персональні дані призовника, військовозобов`язаного або резервіста.
Проте, як вбачається з приписного посвідчення ОСОБА_1 , воно було видане на інше ім`я, а саме « ОСОБА_4 », із зазначенням відповідності до військового обліку призовників, коли сам ОСОБА_1 це військовозобов`язаний громадянин України, який в 2007 році змінив прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ». Втім, громадянин ОСОБА_6 не повідомив про зміну прізвища, оскільки не був зацікавлений у виконанні військового обов`язку у запасі.
Позивач стверджує, що обов`язок з оновлення даних він виконав, оскільки самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 без жодного виклику та примусу. Проте, це твердження не відповідає дійсності, оскільки, зі слів громадянина ОСОБА_6 , він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 після 60-денного терміну, встановленого законодавством, а саме 08.10.2024.
Вказане вище, свідчить лише про неодноразове порушення ОСОБА_1 не просто одного, а декількох Правил військового обліку.
Незважаючи на те, що позивач знав дату, час та місце розгляду справи та усвідомлював, що в разі його відсутності справа може бути розглянута без нього, останній не подав клопотання про відкладення розгляду справи.
З вищевикладеного слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 повністю дотримався процедури притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, а саме належним чином повідомив позивача про дату, час та місце розгляду справи та повідомив позивача про прийняте рішення шляхом надсилання копії постанови поштовим відправленням. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
08.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_1 не має чинного військово-облікового документу, що підтверджується його посвідченням про приписку (а.с. 27) та уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 старшим солдатом ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 235 КУпАП було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення №Т/24/1773 за порушення ст.210 ч.3 КУпАП (а.с.9).
Згідно даного протоколу №Т/24/1773 встановлено, що військовозобов`язаного ОСОБА_1 було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, а також було роз`яснено про права, передбаченні ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, про що ОСОБА_1 було поставлено свій підпис у протоколі №Т/24/1773, а також надано пояснення.
Не з`явившись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , будучи належним чином оповіщений, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 ч.3 КУпАП.
14.11.2024 повно та всебічно дослідивши матеріали справи №Т/24/1773 від 08.11.2024, з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно надавши оцінку доказам, відповідно до постанови №24/2962-1, Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 було прийнято рішення накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000, 00 грн. (а.с.8).
Вказана постанова винесена у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи представлені сторонами докази, які досліджені в ході судового розгляду та вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного.
Статтею 20 ч.1 п. 1 КАС України, визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 257 ч.2 КУпАП, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 2 ч.1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За змістом ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 1 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною 2 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню
Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Так, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.
Відповідно до ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій
Згідно Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 , у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану"постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.
Статтею 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку.
Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Пунктом 10 статті 1 цього Закону передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, а також виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Позивач ОСОБА_1 - це військовозобов`язаний громадянин України.
Відповідно до абз.2 пп.1. п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.
Окрім цього, абз.3 пп.10-1 п.1 Правил військового обліку передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.
Поняттям «військово-обліковий документ» - документ, в якому зазначені актуальні відомості про персональні дані призовника, військовозобов`язаного або резервіста.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку, відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Проте, як вбачається з приписного посвідчення ОСОБА_1 , воно було видане на ім`я « ОСОБА_4 », із зазначенням відповідності до військового обліку призовників, коли сам ОСОБА_1 це військовозобов`язаний громадянин України, який в 2007 році змінив прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 01 лютого 2008 року серії НОМЕР_1 (а.с.28).
Відповідно до пп.8 п.1 Правил військового обліку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
В свою чергу, прізвище, ім`я та по-батькові це дані, які належать до персональних даних призовника, військовозобов`язаного або резервіста, що передбачено пп.1 п.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», отже, зміна цих відомостей підлягає обов`язковому повідомленню відповідний ТЦК та СП.
ОСОБА_1 в свою чергу не повідомив відповідний ТЦК та СП про зміну прізвища, що свідчить про не виконання військового обов`язку у запасі.
Твердження позивача про те, що обов`язок з оновлення даних він виконав, оскільки самостійно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 без жодного виклику та примусу не знайшло свого підтвердження, оскільки до ІНФОРМАЦІЯ_2 він звернувся лише 08.10.2024, тобто після 60-денного терміну, встановленого законодавством.
Відповідно до абз.4 пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України 3633-ІХ від 11.04.2024 року, під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX, громадяни України, у разі перебування на території України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Враховуючи той факт, що згаданий Закон набрав чинності 18.05.2024, а оновлення даних ОСОБА_1 фактично відбулося 08.10.2024, що є порушенням Правил військового обліку. Підтвердження оновлення даних у встановлений законодавством термін позивачем не надано.
З вищезазначеного слідує, що ОСОБА_1 порушено Правила військового обліку, а саме:
Відсутність на військовому обліку, оскільки ОСОБА_1 повинен був перебувати на персонально-первинному військовому обліку, так як призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.
Ігнорування обов`язку повідомляти ТЦК та СП про зміну місця проживання, оскільки ОСОБА_1 повинен був особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Ігнорування обов`язку повідомляти ТЦК та СП про зміну персональних даних, оскільки ОСОБА_1 зобов`язаний був повідомити в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних.
Відсутність військово-облікового документу, оскільки у період проведення мобілізації або протягом дії правового режиму воєнного стану, призовники, військовозобов`язані та резервісти, повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу.
Ігнорування обов`язку оновлення військово-облікових даних.
З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_1 не мав військово-облікового документу, а також ухилився від виконання військового обов`язку військовозобов`язаного у запасі.
Отже, невиконання обов`язків, визначених в Законі України «Про військовий обов`язок та військову службу», а також Правилах військового обліку, зокрема, неявка до ТЦК та СП у визначений дату, час та місце, становить собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП.
Так, з досліджених доказів суд доходить висновку, що Т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 ч.3 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.
За приписами ст. 268 ч.1 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 283 ч. 1 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Згідно зі ст. 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/2261/19 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 ч.3 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП.
Дотримано вимог законодавства і при винесенні оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , оскільки посадовою особою, яка винесла постанову, враховано характер вчиненого правопорушення, особу позивача і накладено штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.
Враховуючи те, що позивачем не доведено протиправності винесеної постанови № 24/2962-1 від 14.11.2024, а матеріали справи не містять відомостей, які б спростували факти, встановлені в оскаржуваній постанові, та надали б суду підстави дійти висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення, суд приходить до переконання, що заявлений позов не підлягає задоволенню.
За таких обставин, суд вважає, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.
Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.
Так як позивачу постанова №24/2962-1 від 14.11.2024 про адміністративне правопорушення на місці не вручалась, про неї позивач дізнався лише 23.11.2024 отримавши рекомендованим листом, а отже він не міг на протязі 10 днів після винесення оскаржуваної постанови, оскаржити дану постанову, то суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду про скасування постанови з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.
Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати позивачу не відшкодовуються у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 210-1, ст. ст. 245, 251, 268, 280 КУпАП, ст. ст. 2, 9, 72, 76-79, 90, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд, -
Визнати причину пропуску звернення ОСОБА_1 до суду поважною і поновити строк звернення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , представника позивача Басараб Олени Дмитрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, визнання незаконною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.
Судові витрати з оплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Суддя