Справа № 420/10437/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/10437/24

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:23.07.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 щодо невключення додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова №168) та індексації грошового забезпечення, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена п.1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ);

- зобов`язання в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, передбачену п.1 ст. 10-1 Закону №2011-XII з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, з врахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він з 31 березня 2022 року по 10 квітня 2023 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпечення в/ч НОМЕР_1 . На думку позивача, у спірний період йому було протиправно розраховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік без врахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та індексації грошового забезпечення. Не погоджуючись із невключенням до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, та індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідач в/ч НОМЕР_1 позов не визнав, вказуючи, що оскільки саме командир в/ч НОМЕР_2 організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення в/ч, в/ч НОМЕР_1 не вчиняла і не могла вчиняти жодних протиправних дій та діяла у відповідності до вимог чинного законодавства України. Також представником відповідача було заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В/ч НОМЕР_2 адміністративний позов позивача з додатками, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі було отримано 10 квітня 2024 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо невключення поточної індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена п.1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, передбачену п.1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, з урахуванням поточної індексації грошового забезпечення, із врахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- спірні правовідносини виникли до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-ІХ від 01 липня 2022 року, перебіг строку позовної давності мав розпочатися з дати набрання чинності цим законом, а саме з 19 липня 2022 року, в частині вимог до цієї дати. Однак, необхідно також взяти до уваги, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27 червня 2023 року Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин. Таким чином, з 01 липня 2023 року підлягають застосуванню строки, визначені статтею 233 КЗпП України. Враховуючи, що вимоги у цьому спорі стосуються нарахування та виплати грошового допомоги на оздоровлення за вказаний позивачем період , тримісячний строк звернення до суду у цьому спорі закінчився 02 жовтня 2023 року. Виходячи із того, що позивач був звільнений 18 листопада 2023 року, він мав право в строк до 18 лютого 2024 року звернутись до суду з відповідним позовом. Проте, позовну заяву подано лише 03 квітня 2024 року, в зв`язку з чим тримісячний строк звернення до суду пропущений;

- суд першої інстанцій не звернув уваги на норми абз.абз.4, 6 п.1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства Оборони України від 22 травня 2017 року №280, та дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій в/ч НОМЕР_1 . Отже, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист Отже, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції упущено подібність правової природи додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі Постанова №889). Так, відповідно до висновків, викладених у зазначеній постанові до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення;

- оскільки додаткова грошова винагорода при проходженні позивачем військової служби у 2022 році у в/ч НОМЕР_2 мала щомісячний (систематичний) характер, підстави вважати таку винагороду не постійною складовою грошового забезпечення відсутні. Крім того, з огляду на виплату такої винагороду щомісячно, в тому числі й у місяці отримання позивачем грошової допомоги для оздоровлення, додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, входить до складу місячного грошового забезпечення для обрахунку грошової допомоги для оздоровлення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг в/ч НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини:

ОСОБА_1 з 31 березня 2022 року по 10 квітня 2023 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується витягами з наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №61 від 31 березня 2022 року та №103 від 10 квітня 2023 року

Згідно листа в/ч НОМЕР_3 від 27 червня 2017 року за №116/14/3/2294, в/ч НОМЕР_2 з 01 червня 2017 року зараховано на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_1 .

З картки особового рахунку позивача за 2022 рік від 25 січня 2024 року за №566, виданої в/ч НОМЕР_1 , вбачається, що останньому було нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення у липні 2022 року у розмірі 13 229,70 грн.

Також з наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку поточної індексації грошового забезпечення позивача, виданої в/ч НОМЕР_1 , складеної на підставі розрахункових відомостей в/ч НОМЕР_2 за період служби з 31 березня 2022 року по 10 квітня 2023 року, вбачається, що позивачу також виплачувалась поточна індексація грошового забезпечення, зокрема, з березня 2022 року по грудень 2022 року включно.

Крім того, до суду надано довідку в/ч НОМЕР_1 від 29 квітня 2024 року за №2450 про нарахування і виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, згідно якої до складу грошової допомоги на оздоровлення позивача увійшли наступні складові грошового забезпечення:

оклад за військовим званням 530 грн.;

посадовий оклад 2 640 грн.;

надбавка за ОПС 2 060 грн.;

премія 7 999,20 грн.

Разом з тим позивач стверджує, що йому було протиправно розраховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік без врахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 та індексації грошового забезпечення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу у період 2022 року нараховувалась та виплачувалась поточна індексація грошового забезпечення. Разом з тим, як вбачається з довідки в/ч НОМЕР_1 від 29 квітня 2024 року за №2450 про нарахування і виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, поточна індексація не входила як складова грошового забезпечення до розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення позивача за 2022 рік. Підстав невключення поточної індексації грошового забезпечення до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення позивача за 2022 рік відповідачами за час розгляду справи зазначено не було. В/ч НОМЕР_2 , в якій позивач проходив службу у спірний період, перебувала на фінансовому забезпеченні в/ч НОМЕР_1 , то суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій саме в/ч НОМЕР_1 щодо невключення поточної індексації грошового забезпечення до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, передбачена п.1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ.

Суд першої інстанції зазначив, що додаткова винагорода військовослужбовцям на період дії воєнного стану не є постійною складовою грошового забезпечення, то суд приходить до висновку, що у в/ч НОМЕР_2 відсутні підстави для включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 до суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, а тому позовні вимоги і цій частині задоволенню не підлягають. З вищенаведених підстав також не підлягає задоволенню зобов`язальна вимога в частині зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 9, п.1 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII, п..п.2, 16 розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянтів, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ встановлено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно ч.4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Колегія суддів зазначає, що положення ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.

Відповідно п.1 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова №704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони ( ст. 9 Закону №2011-XII).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260).

Відповідно п.2 розділу І Порядку №260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Виплата грошової допомоги на оздоровлення здійснюється відповідно до розділу ХХІІІ Порядку №260, згідно з п.6 якого передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168, в п.1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, , Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що нормативно-правовими актами, що регулюють розміри грошового забезпечення є Постанова №704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок №260.

Отже, за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.

Відповідно до приписів пп.6 розділу ХХІІІ Порядку №260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку №260 унормували приписи Закону №2011-ХІІ, встановивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі №240/26703/23.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо включення додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого позивачу нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік є необґрунтованими та такими, що суперечать правовим нормам діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що обчислюючи розмір допомоги на оздоровлення за 2022 рік, без щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постанови №168, відповідач діяв правомірно.

Щодо доводів апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для зарахування індексації грошового забезпечення, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII (далі Закон №1282-XII) встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд доходить висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19.

Індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку виплат військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №638/5794/17, від 27 грудня 2019 року у справі №643/11749/17.

Щодо посилання в/ч НОМЕР_1 на пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 1, 5 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Колегія суддів зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Нормами КЗпП України, який регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушеного права.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 01 липня 2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Тобто, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі №140/2168/23.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірний період, саме у липні 2022 року, коли позивачу була нарахована та виплачена грошова допомога на оздоровлення, ч.2 ст. 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення позивача до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати (в даному випадку грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційними скаргами військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.