Справа № 160/25057/24
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДубина Ю.О.
представника позивача представника відповідача не з`явився Бойко Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
Позивач звернувся з позовом до суду, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.11.2024 року просить:
Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, яка виразилась у не проведенні з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) за період з 21 серпня 2018 р. по 11 вересня 2024 р. своєчасного повного фактичного розрахунку при його звільненні із військової служби;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з позивачем невчасно був проведений остаточний розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим, вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 21 серпня 2018 р. по 11 вересня 2024 р. в сумі 714 328,16 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою суду від 15.11.2024 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Позивач пропустив строк звернення з даним позовом до суду. Виплата середнього заробітку працівникові здійснюється за весь час затримки, але не більше ніж за шість місяців. Позивач невірно розрахував розмір середнього заробітку.
Ухвалою суду від 09.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив такі обставини справи.
21.08.2018 р. наказом начальника УСБУ у Дніпропетровській області № 1095-ос ОСОБА_1 було звільнено в запас з посади головного спеціаліста відділу охорони державної таємниці та виключено зі списків особового складу Управління (арк. 2 додатку 4).
На даний час позивач перебуває на обліку в відділу пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, де отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 р. у справі № 160/27739/23, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 р. касаційна скарга на яке, ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. від 06.08.2024 р., провадження № К/990/28613/24, повернута скаржнику, визнано протиправними дії та зобов`язано УСБУ у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2008 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078, з урахуванням проведених виплат індексації.

Таким чином відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства України по відношенню до ОСОБА_1 , не провів своєчасного повного, фактичного та остаточного розрахунку при його звільненні.

Останнім днем проходження ОСОБА_1 військової служби - 21.08.2018 р., відповідачем було сплачено індексацію грошового забезпечення позивача за період проходження ним військової служби в сумі 55 152 грн. 12 коп. з порушенням строків виплати, а саме 30.08.2024 року, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 р. у справі № 160/27739/23, що підтверджується копією платіжної інструкції від 30.08.2024 року № 948. Фактично позивач отримав грошові кошти на всій рахунок у банківськцій установі 10.09.2024 року, що підтверджується копією виписки з банківської установи, що міститься у матеріалах справи.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені протиправною, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, судом встановлено таке.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на дату звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19.07.2022 року, статтю 117 викладено у наступній редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення позивача зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19.

Отже, вищезазначеними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В свою чергу, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статтею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Судовим рішенням встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20 встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Враховуючи, що відповідач, всупереч норм чинного законодавства, не здійснив з працівником повного розрахунку при звільненні, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Щодо розміру суми компенсації, суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 70426,72 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, сума невиплаченої індексації грошового забезпечення, що належала виплаті позивачу при звільненні становить 55152,12 грн.

При вирішенні спору по суті, суд враховує правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц серед іншого зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд зазначає, що оскільки розмір невиплачених позивачеві сум становить 55 152 грн. 12 коп., а розмір заявленого позивачем розміру стягнення середнього заробітку за час затримки виплати становить 70426,72 грн., що не співмірно розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, суд, з урахуванням справедливого і розумного балансу між інтересами позивача і відповідача, вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку до суми 55 152,12 грн., що відповідає сумі своєчасно невиплачених коштів.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду № 13 від 24.12.99 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці").

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Одночасно суд зазначає, що позивач не пропустив строк звернення з даним позовом до суду, оскільки про повний розрахунок після звільнення відповідач провів лише 30.08.2024 року, а грошові кошти позивач отримав фактично лише 10.09.2024 року, а позовна заява надійшла до суду 17.09.2024 року, тобто у межах місячного строку, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.

У зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. С. Хороброго, 23, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, яка виразилась у не проведенні з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) за період з 21 серпня 2018 р. по 11 вересня 2024 р. своєчасного повного фактичного розрахунку при його звільненні із військової служби.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем при його звільненні з військової служби, яка виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, в сумі 55 152,12 грн. (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений .

Суддя С.В. Златін