Справа № 380/11651/24
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 рокусправа № 380/11651/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, у якому заявлено позовні вимоги: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 1-1315-UА0058332 № 1-1315-UА00058332, №1-1315-UА0058332 від 01 листопада 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником частки розміром 1/2 нежитлового приміщення, а саме будівлі овочесховища загальною площею 1 626, 3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 30 травня 2024 року. Виходячи з розміру частки, площа приміщення, що належить позивачеві, становить 813,15 кв.м. Позивач володіє даним приміщенням з 21 липня 2017 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36245621 від 21 липня 2017 року, що також підтверджується витягом від 30 травня 2024 року. Віднесення приміщення до об`єкту нежитлової забудови, його тип та конфігурація вбачається зі змісту технічного паспорту від 04 травня 2017 року. Реєстрація об`єкта здійснювалась на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2017 року у справі № 440/343/17.

Позивач стверджує, що нежитлове приміщення, що йому належить, а саме будівля овочесховища, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до підкласу 1251.7 «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості» класу 1251 за своїм фактичним функціональним призначенням згідно технічного паспорту від 04 травня 2017 року та виду господарської діяльності позивача.

Позивач покликається на п.п. 266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України, згідно якого не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (абзац «є) та вважає, що будівля позивача не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позивач не надає доказів, що він використовує нежитлове приміщення за його функціональним призначенням, тому повинен сплачувати податок на нерухоме майно на загальних підставах. Надані позивачем договори купівлі-продажу деревини, договір про надання послуг з розпилювання деревини, акти наданих послуг та накладні не свідчать про те, що нежитлова будівля (овочесховища) щодо якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання, використовувалась ним за її функціональним призначенням, а саме для зберігання овочів, а тому ГУ ДПС у Львівській області вважає, що позивачем не доведено того факту що відносно нього має застосовуватись пільга встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності (1/2 частки) будівля овочесховища, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 1 626, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206 від 18.07.2017, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 380962672 від 30.05.2024.

Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення (овочесховище), виданого ФОП ОСОБА_2 , приміщення за адресою АДРЕСА_1 за функціональним призначенням поділяється на службове приміщення 21,9 кв.м. та овочесховище 1604,4 кв.м., загалом 1626,3 кв.м.

01.11.2023 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 1-1315-UA0058332, яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 на загальну суму 10 561, 40 грн;

№ 1-1315-UA00058332 яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 на загальну суму 14 636, 70 грн.

№ 1-1315-UA0058332 яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 на загальну суму 21 141, 90 грн.

Не погодившись з цими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, запроваджено місцевий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Спірні правовідносини також врегульовані рішеннями Тур`янської сільської ради Буського району Львівської області № 446 від 24.06.2019 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік», № 661 від 19.06.2020 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік» та Буської міської ради Золочівського району Львівської області № 159 від 08.07.2021«Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» з додатками.

Відповідно до норм п. 8.3. ст. 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

До місцевих податків належать податок на майно (п. п. 10.1.1. п. 10.1. ст. 10 ПК України).

Пунктом 12.3. ст. 12 ПК України, передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Положеннями п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Базою оподаткування, у відповідності до п.п. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами п. п. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п. п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до п. п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Вказані положення ПК України набрали чинності з 1 січня 2015 року. Відтак, з 01.01.2015, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Наведена норма передбачає конкретні типи (види) об`єктів нерухомості, які законом не віднесені до об`єктів оподаткування вказаним податком, а тому, стосовно них контролюючі органи не можуть проводити нарахування податку та виносити обов`язкові до сплати податкові повідомлення-рішення. При цьому, в нормі ПК України міститься прив`язка або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування.

Так, п.п. "є" п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У силу вимог п. п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, до об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Позивач не надав жодних доказів приналежності нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві спільної часткової власності (1/2) - до будівель промисловості.

Натомість згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 380962672 від 30.05.2024, об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 206, який належить на праві спільної часткової власності (1/2 частки) ОСОБА_1 , є будівлею овочесховища, об`єктом житлової нерухомості. Згідно технічного паспорту на нежитлове приміщення (овочесховище), виданого ФОП ОСОБА_2 , приміщення за адресою АДРЕСА_1 за функціональним призначенням поділяється на службове приміщення 21,9 кв.м. та овочесховище 1604,4 кв.м., загалом 1626,3 кв.м.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він надає послуги з розпилювання деревини та здійснює продаж лісоматеріалів і використовує приміщення загальною площею 1626, 3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 у господарській діяльності, що підтверджує договорами купівлі-продажу № 5 від 03.02.2022, № 1/20 від 09.11.2020, № 7 від 10.06.2021, накладними № 2-б від 14.04.2022, № 9-б від 12.09.2022, № 7/22 від 20.06.2022, № 1-б від 10.02.2022, № 26 від 20.10.2021, № 22 від 19.08.2021, № 4/22 від 07.03.2022, № 18 від 24.06.2021 та актами надання послуг № 1/21 від 30.04.2021, № 7/21 від 31.07.2021, № 2 від 31.12.2020, № 1 від 30.11.2020.

Надані позивачем договори, накладні, акти не є свідченням використання даного нерухомого майна за функціональним призначенням, а є лише доказом надання платником податку послуг з розпилювання деревини в межах здійснення господарської діяльності.

У свою чергу позивач не надав доказів використання об`єкта нерухомості за функціональним призначенням згідно правовстановлюючих документів.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» пп. 266.2.2 п. 266,2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Наведене відповідає також правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31 січня 2018 року по справі 822/2624/16 та в постанові від 17 лютого 2020 року по справі№820/3556/17.

Згідно із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 17 лютого 2020 року у справі№820/3556/17, застосування пп. «є» п.266.2.2 п.266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання об`єктів промисловості за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно із ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Обов`язок платника податку сплачувати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки виникає у власників з дня виникнення права власності на об`єкти нерухомості, що відповідно до норм ПК України є об`єктами оподаткування.

Враховуючи, що під час розгляду справи позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження того, що вказані приміщення використовуються за функціональним призначенням згідно правовстановлюючих документів, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо розповсюдження на нього пільги, встановленої пунктом "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України.

З огляду на фактичні обставини справи, наведені доводи та аргументи суд не встановив підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Понесені позивачем судові витрати згідно ст. 139 КАС України стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: Львівська обл., Буський р-н., с. Тур`я, РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКрутько Олена Василівна