Справа № 456/3727/24
Суддя: Гула Л. В.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/3727/24
Провадження № 2-а/456/48/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гули Л. В.

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 92/24 від 02 липня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 34000,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 2021 року є т.в.о. директора ДП «Сколівський військовий лісгосп». Для забезпечення оборонних цілей працівники підприємства отримали відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до 25.07.2024. Проте 25.06.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 видав розпорядження № 987, яким зобов`язав позивача здійснити оповіщення та забезпечити прибуття 19 військовозобов`язаних працівників до центру комплектування в АДРЕСА_1 для уточнення даних на 26.06.2024 о 10:00. Вказане розпорядження отримано відповідальним працівником підприємства 26.06.2024 об 11:30. Того ж дня здійснено оповіщення 9 працівників. 1 працівник перебував на лікарняному, а решта на високогірних лісових роботах, що унеможливлювало їх оповіщення в день отримання розпорядження. 26.06.2024 позивач на виконання розпорядження письмово повідомив майора ОСОБА_2 . 27.06.2024 розпорядження виконано в повному обсязі, про що знову здійснено відповідне повідомлення. Проте 02.07.2024 на підприємство прибули працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 та вручили позивачу протокол за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Цього ж дня начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову № 91/24, згідно з якою визнав позивача винним та притягнув до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Копію постанови позивач отримав тільки 11.07.2024, з якою категорично не погоджується, а тому звертається до суду з даним позовом.

Відповідач у запропоновані судом строк та порядку подав відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Вимоги позивача не визнає повністю. Зокрема, зазначає, що позивачем не виконано розпорядження № 987 від 25.06.2024, у зв`язку з чим було складено протокол та в подальшому постанову за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. При складанні оскаржуваної постанови було допущено описку в зазначенні частини інкримінованого позивачу правопорушення: ч. 2 заміть ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. А тому просить вважати вірним притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до постанови №92/24 від 02.07.2024 саме за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому знову акцентується увага суду на неправомірності дій відповідача, зокрема, безпідставності притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, оскільки така передбачає відповідальність за повторне правопорушення, доказів вчинення якого не надано.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 12 липня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 20/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.09.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 22/.

16.09.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву /а.с. 25-33/.

16.10.2024 представником позивача подано відповідь на відзив /а.с. 47-60/.

Розгляд справи по суті відбувся 05.11.2024 за участі представників сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ориник А.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові та відповіді на відзив.

Представниця відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Ільницька М.І. позов заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що начальнику ДП «Сколівський військовий лісгосп» скеровано розпорядження № 987 від 25.06.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття працівників (згідно зі списком) на 26.06.2024 о 10:00 за адресою територіально центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення облікових даних військовозобов`язаних. Вказане розпорядження отримано до виконання 26.06.2024, про що свідчить відповідна відмітка про отримання. Строк надання відповіді визначений 27.06.2024 /а.с. 16-17/.

Долучений до матеріалів справи лист-відповідь № 195 від 26.06.2024 т.в.о. директора ДП «Сколівський військовий лісгосп» Андрія Бумби свідчить про повідомлення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про результат виконання розпорядження № 987 від 25.06.2024. Вказану відповідь отримано 26.06.2024, про що свідчить відповідна відмітка про отримання /а.с. 51/.

Долучений до матеріалів справи лист-відповідь № 196 від 27.06.2024 т.в.о. директора ДП «Сколівський військовий лісгосп» Андрія Бумби свідчить про повідомлення т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про результат виконання розпорядження № 987 від 25.06.2024 (повне виконання) із наданням підтверджуючих документів. Вказану відповідь отримано 28.06.2024, про що свідчить відповідна відмітка про отримання /а.с. 52-59/.

Згідно з протоколом № 92/24 від 02.07.2024 ОСОБА_1 не виконав розпорядження №987 від 25.06.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття працівників (згідно зі списком) на 26.06.2024 о 10:00 за адресою територіально центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення облікових даних військовозобов`язаних, у зв`язку з чим ОСОБА_1 підлягає притягненню до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Роз`яснено права та обов`язки та повідомлено про час та місце розгляду справи /а.с. 18/.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 92/24 від 02.07.2024 позивача ОСОБА_1 , т.в.о. директора ДП «Сколівський військовий лісгосп», притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 не виконав розпорядження № 987 від 25.06.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття працівників (згідно зі списком) на 26.06.2024 о 10:00 за адресою територіально центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення облікових даних військовозобов`язаних, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 отримав копію згаданої постанови 12.07.2024, про що свідчить відповідна відмітка /а.с. 19/.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому, аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справи.

Висновок про наявність у діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Козинець проти України» (заява № 75520/01) від 06 грудня 2007 року суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia» , рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Як уже зазначалося вище, протокол про адміністративне правопорушення № 92/24 від 02.07.2024 складений відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Диспозицією частини 2 статті 210-1 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Однак оскаржуваною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме: відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 не виконав розпорядження № 987 від 25.06.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття працівників (згідно зі списком) на 26.06.2024 о 10:00 за адресою територіально центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення облікових даних військовозобов`язаних. Доказів повторності вчиненого правопорушення не додано.

Фактично, викладаючи фабулу ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, доказів вчинення такого не надано. Зазначені обставини визнані стороною відповідача у відзиві та ідентифіковано як описку.

Водночас, диспозиція ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Норма вказаної статті є бланкетною нормою, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном (п. 1 Порядку).

Суд звертає увагу на п. 47 Порядку, відповідно до якого у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані: видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів; вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю); письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні; забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.

З наведеної норми вбачається, що обов`язки, передбачені п. 47 Порядку, покладені саме на т.в.о. директора Бумбу А.О., які ним виконані у визначений Законом спосіб, підтвердження чого надано суду та було скеровану відповідачу /а.с. 69-80/.

Доказів протилежного представником відповідача не надано.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Натомість особа, уповноважена на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення, не зважаючи на покликання на ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, фактично перекваліфікувала дії ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 210-1 КУпАП на ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, чим було погіршено становище останнього, що не передбачено законодавством.

Також постанова не містить посилання на конкретну норму Закону (підзаконного нормативно-правового акту), порушення якої допустив ОСОБА_1 .

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак відповідачем не подано до суду будь-яких доказів, які б свідчили про правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо наявності самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Досліджені під час розгляду справи докази та приписи чинного законодавства дають чіткі підстави для наступних висновків.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та правомірність винесеної постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому суд знаходить доведеним, що інкриміноване йому правопорушення він не вчиняв, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності неправомірно.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 92/24 від 02.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, і накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн суд вважає залишити за позивачем на вимогу його представника.

Керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 92/24 від 02.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.11.2024.

Суддя Л.В.Гула