Справа № 580/9791/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року справа № 580/9791/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення у формі наказу про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами (наявність матері з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного стороннього догляду).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (наявність матері з інвалідністю ІІ групи та необхідність здійснювати за нею постійний догляд), однак листом відповідач повідомив про відсутність законодавчих підстав для звільнення та відмовився видавати наказ на звільнення позивача з військової служби.

Представник позивача вказує, що позивач має право на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. 2 г) ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю та відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.

Ухвалою від 08.10.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

24.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що потребу у постійному догляді можуть підтверджувати лише медичні висновки встановленого зразка, зокрема висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу; виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою № 157-1/о. У справі, що розглядається, взагалі відсутнє будь-яке підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця на підставі якого можливе його звільнення зі служби за сімейними обставинами. Надана позивачем копія довідки МСЕК не містить будь-яких рекомендацій щодо необхідності здійснення постійного стороннього догляду за особою якій встановлено інвалідність.

Крім того вказав, що військовослужбовець, який претендує на звільнення через сімейні обставини, має довести не тільки необхідність догляду за членом сім`ї, але й неможливість забезпечити цей догляд іншими способами, наприклад, залученням інших членів родини або сторонніх осіб. Позивач не надав достатніх доказів того, що інші члени його сім`ї не можуть забезпечити догляд за матір`ю.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

28.08.2024 позивач подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (у зв`язку з сімейними обставинами) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд нею

До рапорту позивач додав копії:

- паспорта ОСОБА_1 ;

- довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1 від 30 березня 2024 року;

- копія ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ;

- військового квитка ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23 лютого 2024 року;

- свідоцтва про народження ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_3 від 23 березня 1990 року;

- свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Серії НОМЕР_4 від 16 лютого 2024 року;

- свідоцтва про смерть ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_5 від 01 вересня 2023 року;

- паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 ;

- довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААБ № 082545 від 18 серпня 2012 року;

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ № 437315 від 16 серпня 2024 року.

За наслідками розгляду рапорту позивача листом від 08.09.2024 № 10139 відповідач повідомив, що надані документи не підтверджують підстави для звільнення з військової служби. У довідці МСЕК серії 12 ААГ № 437315 від 16.08.2024 не зазначено про потребу у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_3 . Інших медичних документів в яких, вказано про це, теж не надано.

Дії відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII). Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пункт перший визначає підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пункт другий - під час воєнного стану.

Згідно з підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції, яка діяла на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до п. 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, під час дії воєнного стану, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, підставою для звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану є необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

Отже, визначальною ознакою для звільнення позивача з військової служби у спірних правовідносинах є обставина необхідності здійснення постійного догляду позивачем за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Суд встановив, що відмова відповідача мотивована відсутністю у довідці МСЕК серії 12 ААГ № 437315 від 16.08.2024 відомостей про потребу у постійному сторонньому догляді за ОСОБА_3 .

Як встановив вище суд, до рапорту позивач додав довідку МСЕК серії 12 ААГ № 437315 від 16.08.2024 (а.с. 17), яка не містить відомостей про необхідність постійного догляду.

Суд врахував, що матеріали справи не містять доказів подання позивачем до рапорту про звільнення інших доказів, які підтверджували б необхідність постійного догляду за його матір`ю, що свідчить про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 09.12.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК