Справа № 990/71/24
Суддя: Мартєв Сергій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Мартєва С. Ю.
14 листопада 2024 року
справа № 990/71/24
провадження № 11-156заі24
в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року (суддя-доповідач Єзеров А. А., судді: Кравчук В. М., Рибачук А. І., Стародуб О. П., Чиркін С. М.)
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Позивачка брала участь у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17, як особа, яка не має трирічного стажу роботи на посаді помічника судді, склала відбірковий іспит, пройшла спеціальні перевірку та підготовку, за результатами яких ВККС констатувала її відповідність встановленим Законом України «Про судоустрій і статус суддів» вимогам до кандидата на посаду судді.
2. Надалі позивачка склала кваліфікаційний іспит і ВККС зарахувала її до резерву на заміщення вакантних посад судді.
3. Рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 Комісія оголосила конкурс на зайняття 560 вакантних посад суддів у місцевих судах для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резервів на заміщення вакантних посад суддів місцевих судів.
4. За заявою позивачки ВККС рішенням від 01 грудня 2023 року № 11/дс-23 допустила її до участі в конкурсі, оголошеному рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23. У цьому рішенні зазначила, що за результатами опрацювання заяв та доданих матеріалів не встановила обставин, що перешкоджають допуску позивачки до участі у конкурсі.
5. Рішенням від 19 грудня 2023 року № 177/зп-23 Комісія затвердила та оприлюднила на своєму офіційному вебсайті рейтинг учасників зазначеного конкурсу, зокрема, визначила рейтинг кандидатів на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова, в якому позивачка посіла переможну позицію.
6. Закон України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри», який набрав чинності 30 грудня 2023 року, вніс зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема виклав у новій редакції розділ IV «Порядок зайняття посади судді» та доповнив пунктами 57-61 розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
За змістом абзацу першого пункту 58 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошений її рішенням від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри».
Одним із законодавчих нововведень (новел) було запровадження у конкурсі на зайняття посади судді місцевого суду проведення ВККС співбесіди з переможцем конкурсу.
7. ВККС 06 лютого 2024 року провела співбесіду з позивачкою, за результатами якої ухвалила рішення № 108/дс-24, яким відмовила у наданні рекомендації для призначення позивачки на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.
Відмову мотивувала помилками в декларації [особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка охоплює період року, що передує року подання документів ; далі - декларація], незазначенням інформації під час заповнення декларації, що ставить під сумнів відповідність позивачки критерію доброчесності, а [саме така] поведінка виводить на яв її несумлінне виконання обов`язку щодо декларування відомостей, визначених статтею 46 Закону України «Про запобігання корупції».
ВККС врахувала те, що позивачка не вжила заходів для отримання інформації про вартість квартири площею 102,4 кв. м і транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», та за результатами проведеної співбесіди з ОСОБА_1 вирішила відмовити у наданні їй як кандидатці на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова рекомендації для призначення на цю посаду у зв`язку з обґрунтованим сумнівом щодо її відповідності критеріям доброчесності та професійної етики.
8. У березні 2024 року позивачка оскаржила це рішення ВККС до суду і просила визнати протиправним та скасувати його, зобов`язати ВККС повторно провести з нею співбесіду щодо надання рекомендації для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.
9. Позов мотивувала тим, що використані Комісією підстави для винесення спірного рішення (зазначення у декларації квартири без її вартості; зазначення у декларації транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», який належить чоловіку, без вартості; зазначення у декларації про те, що нема даних про закордонний паспорт чоловіка; непідвищення професійного рівня довше ніж 4 роки та невідповідність критерію компетентності) не можуть свідчити про її недоброчесність та некомпетентність з огляду на таке:
- інвестування в будівництво квартири та отримання правовстановлюючих документів відбулися до виникнення у позивачки обов`язку декларувати вартість цього майна та до участі у процедурі добору, оголошеного рішенням Комісії від 03 квітня 2017 року, і їй як звичайній людині для належного володіння квартирою достатньо було свідоцтва про право власності, в якому не містяться відомості про вартість набутого майна; інші документи щодо вартості майна вона не зберігала за браком такої законодавчої вимоги і фактичної потреби;
- транспортний засіб належить чоловікові позивачки, придбавався на аукціоні в США як пошкоджений автомобіль, що потребує капітального ремонту, а документа на підтвердження точної вартості майна чоловік їй не надав у зв`язку з тим, що його немає;
- відомості про дані закордонного паспорта чоловіка, які не були відображені в декларації, не можуть бути підставою для ухвалення рішення про її невідповідність критеріям доброчесності, бо для цього були об`єктивні причини, пов`язані з фактом її проживання з дитиною у Німеччині на час подання декларації, що утруднило отримання даних закордонного паспорта чоловіка;
- спірне рішення не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 2 КАС України, бо відповідач, коли формував висновок про невідповідність позивачки, наприклад, критерію компетентності крізь призму тривалості часу, впродовж якого позивачка не підвищувала своїх знань у царині права, діяв супроти вимог статей 69, 74 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та не в контексті фактичних обставин справи. Понад те, відповідач вийшов за межі своїх повноважень під час проведення співбесіди.
10. Також позивачка зауважила, що посилання ВККС на Бангалорські принципи поведінки суддів, як-от на те, що суддя має бути обізнаним про свої особисті та матеріальні інтереси конфіденційного характеру та має вживати розумні заходи з метою отримання інформації про матеріальні інтереси членів своєї родини, як на єдину підставу для висновку про її невідповідність критерію доброчесності є надуманим, оскільки вона під час декларування вживала заходів для отримання відповідної інформації та керувалася роз`ясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК).
11. Послалася також на те, що під час ухвалення оспореного рішення відповідач порушив принцип належного урядування, тому що не забезпечив чітких та прозорих процедур, які визначають послідовність його (відповідача) дій та прогнозують передбачуваність наслідків дій кандидатів на посаду судді, чітких підходів до встановлення обґрунтованого сумніву відповідності критеріям компетентності та доброчесності. А невідповідність цього рішення принципу легітимного очікування (правомірного сподівання) доводить тим, що перед допуском її як кандидатки до участі у конкурсі відповідач перевірив подані нею як кандидаткою на посаду судді документи та дані для встановлення відповідності її особи вимогам до кандидатів на посаду судді, визначеним статтею 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зокрема, вимогам до доброчесності), не побачив у них ознак негативного змісту, а на підставі цих документів своїм рішенням від 01 грудня 2023 року
№ 11/дс-23 допустив позивачку до участі у конкурсі як особу, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, встановленим цією статтею.
12. Позивачка стверджувала, що поведінка кандидата на посаду судді під час заповнення декларації та підтримання свого професійного рівня після складення кваліфікаційного іспиту не є критерієм доброчесності у розумінні частини дев`ятої статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а вільне тлумачення законодавства не на користь позивачки, до якого вдалася ВККС, є доказом того, що під час винесення оспореного рішення відповідач проігнорував принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права).
13. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 20 червня 2024 року відмовив ОСОБА_1 у позові.
14. Оцінюючи доводи позивачки, суд першої інстанції вважав, що викладені в оспореному рішенні ВККС висновки щодо обставин у справі не є довільними чи нераціональними, підтверджені доказами і не є помилковими щодо фактів.
Так, суд акцентував увагу на тому, що в декларації за 2022 рік позивачка не зазначила інформації щодо вартості придбаного майна (квартири та автотранспортного засобу), даних закордонного паспорта чоловіка, що призвело до неможливості встановлення Комісією законності джерел походження її майна, відповідності рівня її життя або членів її сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу її життя попередньому статусу.
Зазначив, що позивачка відмовилася надати інформацію чи в інший спосіб підтвердити вартість і джерела походження майна, чим перешкодила Комісії у встановленні законності джерел походження її майна, відповідності рівня життя кандидатки на посаду судді або членів її сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидатки на посаду судді її попередньому статусу, як того вимагають приписи частини дев`ятої статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
15. ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на це рішення суду.
16. Протиправність оскарженого рішення суду авторка скарги вбачає в тому, що цей суд не перевірив відповідності спірного рішення ВККС вимогам статті 58 Конституції України та статті 2 КАС України.
Послалася на те, що відповідач всупереч нормам Основного Закону України застосував до переможців конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів нову редакцію Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою додано ще один етап конкурсу - співбесіду.
Стверджує, що суд першої інстанції не перевірив правових підстав проведення співбесіди, якій мало передувати: затвердження Єдиних показників для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді); внесення змін до Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням ВККС від 02 листопада 2016 року № 141/зп-16 (далі - Положення № 141/зп-16); внесення змін до рішення Комісії від 14 вересня 2023 року № 95/зп-23 «Про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів» та оприлюднення цих нормативних актів для ознайомлення з їх приписами кандидатами на посаду суддів.
Додала, що суд, цитуючи правові підстави проведення співбесіди, помилково покликався на норми, яких станом на день проведення співбесіди (06 лютого 2024 року) ще не було, а з`явились вони після внесення змін до Положення № 141/зп-16, а саме 29 лютого 2024 року.
17. Акцентувала увагу на тому, що ВККС ухвалила спірне рішення з порушенням статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тобто використала такий критерій чи етап проведення конкурсу, як співбесіда, який не був передбачений ні самим законом, ані Положенням № 141/зп-16, яке запроваджувалося Комісією на виконання вимог закону. До того ж відповідач переклав на позивачку обов`язок з`ясовування питань, які могли б потенційно зацікавити відповідача на співбесіді, самостійний збір та подання інформації та документів. Втім не дав їй можливості надати додаткові відомості.
18. Вважала, що зі спірного рішення неможливо визначити, якому саме показнику критерію доброчесності з переліку, закріпленого частиною дев`ятою статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вона не відповідає. Ба більше, оцінка її як кандидатки на посаду судді за критерієм доброчесності, що міститься в цьому рішенні, не відображає рівень цих характеристик, не має висновку, щодо якої саме складової критерію доброчесності у Комісії виникли обґрунтовані сумніви і чим вони мотивовані.
19. Звернула увагу на те, що вона як претендентка на посаду судді не мала наміру приховувати інформацію щодо наявності в неї та членів її сім`ї майна і вказала все майно, що належить їй та членам її сім`ї. Натомість Комісія не встановила обставин, які б ілюстрували, що інформація, яку вона зазначила в декларації, була недостовірною.
20. Додала, що суд першої інстанції не зважив, що спірне рішення ВККС, серед іншого, обґрунтовується невідповідністю її критерію компетентності, яку відповідач не мав повноважень перевіряти на співбесіді, а відтак покликатися на нього як на підставу для відмови у наданні рекомендації.
21. Велика Палата Верховного Суду постановою від 14 листопада 2024 року задовольнила апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скасувала рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року та ухвалила нове рішення.
Задовольнила адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнала протиправним та скасувала рішення ВККС від 06 лютого 2024 року № 108/дс-24 про відмову рекомендувати ОСОБА_1 як кандидатку для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.
Зобов`язала ВККС повторно провести співбесіду з ОСОБА_1 щодо надання рекомендації для призначення на посаду судді Червонозаводського районного суду міста Харкова.
22. В обсязі з`ясованих обставин цієї справи Велика Палата Верховного Суду не погодилася з тим, що висловлений у спірному рішенні висновок ВККС має належне обґрунтування, а головно підстави, які у своїй сукупності могли спонукати до нього.
23. Зауважила, що в межах і цілях конкурсного добору на посаду судді ВККС може досліджувати обставини щодо задекларованого майна кандидата на посаду судді через призму критеріїв кваліфікаційного оцінювання, відтак може опиратися на ці обставини у своїх судженнях про (не)відповідність кандидатури на посаду судді, які, власне, й слугуватимуть основою для обґрунтування рішення за наслідками конкурсу на зайняття вакантної посади.
24. Послалася на те, що несумлінне ставлення до заповнення декларації, як то констатувала ВККС у спірному рішенні, передбачає не тільки те, що кандидат на посаду судді (декларант) мав обов`язок зазначити достовірні дані, які стосуються вартості майна, але також і те, що кандидат як декларант мав для цього підстави (можливість, передумови), але не виконав свого обов`язку з причин, які не є поважними. Іншими словами, сам факт незазначення у декларації відомостей про вартість майна, безвідносно до обставин, про які мовилося вище, не може свідчити не тільки про помилки, але й про несумлінне ставлення декларанта до заповнення декларації, на чому акцентувала Комісія й, по суті, поклала в основу висновку про невідповідність кандидатури позивачки критерію доброчесності.
25. Звернула увагу на те, що ВККС не з`ясувала (принаймні не зазначила) обставин, які спричинили до того, що позивачка не задекларувала вартості згадуваного майна, якщо, з погляду Комісії, ці дані (стосовно майна) існують або Комісія про них знає. З цього приводу Комісія [у спірному рішенні] не наводить аргументів, які, на її думку, свідчать про намір позивачки приховати майно чи доходи або ж намагання зазначити недостовірні відомості в цій частині.
Тобто Комісія оцінила незазначення у деклараціях відомостей про вартість майна і паспортних даних чоловіка позивачки як помилку (недбалість), але водночас в об`єктивно можливому обсязі не аргументувала, яким чином за описаної ситуації поведінка позивачки чи її ставлення до заповнення цих відомостей, принаймні зі змісту її пояснень, відрізняються від добросовісного виконання свого обов`язку.
26. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що під час заповнення декларації можуть виникати ситуації, за яких вартість майна, зокрема об`єкта нерухомості, не зазначається (приміром, пункт 10 розділу ІІІ Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого [чинним раніше] наказом НАЗК від 23 липня 2021 року № 449/21). У цих ситуаціях для коректного декларування функціонал декларації, яку треба заповнити кандидату на посаду судді на сайті НАЗК, «дозволяє» не зазначати вартості майна, обравши відповідну опцію.
27. З наведених міркувань Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що невідображення в деклараціях позивачки за 2016, 2022 роки відомостей про вартість майна, про яке мовиться у спірному рішенні, мало б щонайменше спонукати ВККС розібратися з причинами, через які так сталося, або принаймні створити умови, за яких кандидат на посаду судді мала б змогу глибше пояснити ситуацію, щодо якої в Комісії виникли перестороги. Відтак з`ясовані обставини у своїй сукупності мали б бути висвітлені у рішенні за наслідками співбесіди й слугувати основою для відповідних мотивів та висновків.
Крім того, для висновку про помилку чи несумлінність у заповненні декларації видається замало зафіксувати факт незазначення відомостей у декларації, адже значення має також ставлення (поведінка) декларанта до заповнення декларації, яке (яка) мусить мати (має) певний прояв, зміст якого зі спірного рішення не очевидний.
28. Також Велика Палата Верховного Суду не погодилася з думкою суду першої інстанції щодо зауваг про (не)підвищення рівня професійних навиків, які ВККС теж висловила у спірному рішенні, позаяк остання не мала для цього навіть формальних підстав.
Зауважила, що в рамках співбесіди ВККС не могла оцінювати кандидата на посаду судді на відповідність критерію професійної компетентності, водночас позивачка як кандидат не мала обов`язку й відповідно не могла передбачити необхідність підтверджувати (під час конкурсу на вакантну посаду судді на стадії співбесіди) рівень своїх професійних навиків за період, «який був у неї в розпорядженні (коли ВККС не мала повноважень) для отримання необхідних знань, навичок та досвіду роботи, зокрема зі справами кримінальної юрисдикції».
29. З огляду на висловлені міркування Велика Палата Верховного Суду визнала передчасним висновок Комісії про невідповідність ОСОБА_1 критерію доброчесності та професійної етики.
ІІ. ЗМІСТ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
30. В цілому погоджуючись з наведеними вище висновками Великої Палати Верховного Суду, висловлюю свої заперечення щодо окремих висновків, відображених у її судовому рішенні.
31. Вважаю недоречним покликання у тексті постанови на Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затверджене рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення № 143/зп-16), оскільки воно не регулює спірні правовідносини добору на посаду судді місцевого суду.
32. Так, в пункті 16 постанови від 14 листопада 2024 року Велика Палата Верховного Суду зазначила: «У цій справі Спірне рішення стосовно ОСОБА_1 ВККС ухвалила 06 лютого 2024 року, тобто, до набрання чинності новою редакцією Положення № 141/зп-16 (29 лютого 2024 року), а відтак під час проведення співбесіди мала б керуватися загальними принципами її проведення, які визначені, зокрема, Регламентом ВККС чи Положення № 143/зп-16», а в абзаці п`ятому пункту 21: «передовсім варто зауважити, що в межах і цілях конкурсного добору на посаду судді ВККС може досліджувати обставини щодо задекларованого майна кандидата на посаду судді через призму критеріїв кваліфікаційного оцінювання, відтак може опиратися на ці обставини у своїх судженнях про (не)відповідність кандидатури на посаду судді, які, власне, й слугуватимуть основою для обґрунтування рішення за наслідками конкурсу на зайняття вакантної посади».
33. Насамперед слід зауважити, що «Добір на посаду судді місцевого суду» та «Кваліфікаційне оцінювання суддів» є назвами глав, які розміщені у різних розділах Закону України «Про судоустрій і статус суддів», перша - у розділі «Порядок зайняття посади суддів», друга - у розділі «Кваліфікаційний рівень судді».
34. Тобто добір на посаду судді місцевого суду та кваліфікаційне оцінювання суддів є принципово різними процедурами з різними правовим регулюванням та метою їх проведення.
Учасники конкурсного добору не можуть оцінюватися крізь призму кваліфікаційного оцінювання, щонайменше у зв`язку з тим, що вони його не проходять. Такий висновок ґрунтується на положеннях статті 70 «Порядок добору на посаду судді місцевого суду» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною першою якої визначено етапи добору на посаду судді місцевого суду, серед яких кваліфікаційного оцінювання немає, та підтверджується положеннями частини першої статті 792 цього Закону, згідно з якою ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад: 1) суддів місцевого суду - на основі рейтингу кандидатів на посаду судді та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду відповідно до статті 82 цього Закону; 2) суддів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи суддів Верховного Суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 793 цього Закону. Ці положення узгоджуються з нормами частин восьмої, дев`ятої статті 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 09 грудня 2023 року
№ 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
35. З наведеного правового регулювання прослідковується відмінність цих процедур за метою їх проведення: добір - для наповнення першої ланки судової системи, переважно особами, які претендують на зайняття посади судді вперше та відповідають критеріям, визначеним статтею 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; кваліфікаційне оцінювання - 1) для встановлення здатності особи, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді та додатково вимогам статей 28, 33, 38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснювати правосуддя в апеляційному суді, вищому спеціалізованому суді та Верховному Суді відповідно; 2) у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення; 3) для підтвердження відповідності займаній посаді судді (як винятковий і тимчасовий захід).
36. Отже, можна дійти висновку, що кваліфікаційне оцінювання є інструментарієм для визначення кваліфікації судді (особи, яка набула відповідних практичних навичок і якостей, працюючи на посаді судді) і хоча законодавець розповсюдив цей інструментарій на осіб, які, не обіймаючи посаду судді, претендують на зайняття посади судді в апеляційному суді, вищому спеціалізованому суді та Верховному Суді, це не спростовує тієї обставини, що ці особи повинні володіти відповідними навичками і якостями, здобувши їх, здійснюючи наукову чи професійну адвокатську діяльність.
37. З огляду на ці відмінності процедури добору та кваліфікаційного оцінювання мають різні критерії та їх показники.
Критеріями кваліфікаційного оцінювання, визначеними частиною другою статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
Затвердження показників відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення частиною п`ятою статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» делеговано ВККС.
38. Критерії оцінювання учасників добору на посаду судді закріплені у статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» серед вимог до кандидатів на посаду судді.
Так, згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.
При цьому, на відміну від процедури кваліфікаційного оцінювання, законодавець не делегував ВККС визначення показників відповідності критеріям оцінювання учасників добору, а затвердив їх сам у частинах восьмій і дев`ятій статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Так, кандидат на посаду судді відповідає критерію компетентності, якщо він володіє знаннями у сфері права та вміє їх застосовувати, має навички юридичного письма та правничої аргументації, когнітивні здібності (частина восьма статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Кандидат на посаду судді відповідає критерію доброчесності, якщо відсутні обґрунтовані сумніви у його незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності, у дотриманні ним етичних норм, у його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел походження його майна, відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу (частина дев`ята статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
39. З наведеного також прослідковується відмінність у критеріях оцінювання в межах процедур добору та кваліфікаційного оцінювання. Так, учасники добору, на відміну від учасників кваліфікаційного оцінювання, не оцінюються на відповідність критерію професійної етики.
Зазначене обумовлено тим, що професійна етика є тією якістю, що набувається під час професійної суддівської діяльності [та інших (наукової та адвокатської) суміжних сфер, які законодавець визначив релевантними], і відповідність учасників добору (переважно осіб, які претендують на зайняття суддівської посади вперше) цьому критерію не встановлюється, на відміну від дотримання ними загальних етичних норм, що законодавець визначив для них показником критерію доброчесності (див. частину дев`яту статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
40. Підсумовуючи наведене вище, вважаю за необхідне наголосити на такому.
По-перше, у Касаційного адміністративного суду та Великої Палати Верховного Суду не було підстав посилатися на норми Положення № 143/зп-16, які не є загальними принципами проведення співбесіди, а є спеціальними нормами, які стосуються конкретної процедури - кваліфікаційного оцінювання з відмінними від процедури добору етапами, критеріями та показниками їх відповідності.
Також безпідставність використання норм Положення № 143/зп-16 щонайменше ґрунтується на тому, що законодавець сам визначив показники критеріїв оцінювання учасників добору і закріпив їх у статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не делегуючи це ВККС, як це було із кваліфікаційним оцінюванням, тому ВККС мала відповідний інструментарій та могла його використовувати, незалежно від моменту імплементації його у положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді.
Стосовно відповідності учасника добору критерію доброчесності в частині дотримання ним правил фінансового контролю закон визначає такі показники - відсутність обґрунтованих сумнівів щодо: 1) законності джерел походження майна кандидата на посаду судді; 2) відповідності рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам; 3) відповідності способу життя кандидата на посаду судді його попередньому статусу (див. частину дев`яту статті 69 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
При цьому в частині встановлення цих показників Великій Палаті Верховного Суду у своєму рішенні варто було наголосити на визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» етапах добору на посаду судді місцевого суду, насамперед, спеціальної перевірки та повноваженнях ВККС на цьому етапі, яка для формування досьє кандидата на посаду судді вправі безоплатно отримувати інформацію та копії документів і матеріалів (у тому числі з обмеженим доступом) щодо кандидата на посаду судді та членів його сім`ї або близьких осіб від будь-яких осіб, які є власниками або розпорядниками відповідної інформації, а також - щонайменше запросити таку інформацію у кандидата на посаду судді чи запропонувати йому (їй) надати пояснення щодо обставин, які для ВККС є неясними і викликають у ВККС сумніви при оцінюванні кандидата, оскільки легітимною метою такого оцінювання є встановлення дійсного майнового стану кандидата та його мотиву (умислу) щодо (не)декларування, а не виявлення помилок в його декларації.
Характерно, що в цій справі під час співбесіди на запитання позивачки самі члени колегії ВККС підтвердили відсутність у них сумнівів щодо незаконності набуття нею задекларованого майна чи намагання приховати свій дійсний фінансовий стан.
На відміну від структурованої та розгалуженої стадійності процедури добору на посаду судді місцевого суду (на момент оголошення конкурсу закон визначав 15 етапів, наразі - 8), за якої у ВККС є змога послідовно (поетапно) встановити відповідність кандидата всім показникам критеріїв компетентності та доброчесності, процедура кваліфікаційного оцінювання включає лише два етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди, відтак порядок та методологія проведення співбесід у межах цих процедур не може бути ідентичною.
По-друге, ВККС у спірному рішенні необґрунтовано констатувала, а Касаційний адміністративний суд та Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях оцінювали, наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності позивачки критерію професійної етики, позаяк встановлення відповідності цьому критерію учасника добору на посаду судді місцевого суду Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не визначає.
Суддя С. Ю. Мартєв