Справа № 380/14342/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 рокусправа № 380/14342/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду(контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, в якій позивач просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 056082 від 12 червня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спеціалістами Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті 08.05.2024 під час перевірки транспортного засобу марки КАМАЗ 45143-02-15/СЗАП 8551 А, номерний знак НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , що належить позивачу, складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 015040. Відповідно до зазначеного акту, спеціалістами Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті було встановлено порушення позивачем, а саме відсутність ТТН або іншого документа, передбаченого законодавством; транспортний засіб не обладнано тахографом; відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографів для транспортних засобів, відповідальність за які передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ( надалі Закон №2344-III).

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, з огляду на те, що у ній вказано, що перевізником є ФОП ОСОБА_1 . Однак, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичхутро» та ОСОБА_1 укладений договір оренди. Відповідно до вказаного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування автомобіль для використання у службових цілях на термін оренди 7 років. Також між Орендодавцем та Орендарем був укладений акт прийому-передачі транспортного засобу.

Позивач вказує, що водій ОСОБА_2 при зупинці повідомляв працівникам Укртрансбезпеки, що везе товар на підприємство в якому він працює, а саме на ТзОВ «Галичхутро», також повідомив що даний автомобіль знаходиться в оренді Товариства.

Також позивач зазначає, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 липня 2024 року ФОП ОСОБА_1 ще 11 липня 2014 року припинила свою підприємницьку діяльність.

Ухвалою судді від 10.07.2024 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач не погоджується з викладеним у позовній заяві, з огляду на те, що під час проведення рейдової перевірки 08.05.2024 водій транспортного засобу не надав контролюючому органу ТТН або інший документ передбачений законодавством, т/з не було обладнано тахографом, а також відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до т/з.

Відповідач вказує, що повідомлення про розгляд справи у Державній службі України з безпеки на транспорті було надіслано на адресу позивача 13.05.2024. Факт направлення/отримання цього повідомлення позивач не заперечив, а також не оскаржив відповідну постанову у вищому за підпорядкуванням органі державного контролю.

Також відповідач наголошує на тому, що позивачем при проведенні рейдової перевірки на дорозі та на розгляд справи у Відділі державного нагляду (контролю) не було надано акта передачі транспортного засобу, договору оренди, акта надання послуг чи доказів оплати. Зважаючи на це відповідач вважає, що у нього не було належних та допустимих доказів про те, що на момент здійснення перевірки суб`єктом відповідальності була інша особа.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

8 травня 2024 року під час проведення перевірки на автошляху Київ-Чоп км. 529 м. 100 був зупинений і перевірений транспортний засіб марки КАМАЗ 45143-02-15/СЗАП 8551 А, реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_3 .

В результаті перевірки був складений акт Nє AP 015040 від 08 травня 2024 року, яким встановлено, що вищевказаним автотранспортним засобом керував водій ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_4 видане 23 червня 2005 року, а також вказано порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та наказ МТЗУ Nє 385, а саме при перевезені вантажу (пивна дробина) відсутня ТТН або інший документ передбачений законодавством; транспортний засіб не обладнаний тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографів для т/з. Водій від пояснень відмовився, проте підписав вищезгаданий акт.

Актом зафіксовано порушення, відповідальність за які передбачена абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону.

12 червня 2024 року відбувся розгляд справи про порушення, в результаті якого Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області було винесено постанову про застосування до ФОМ ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу №ПШ 056082.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з метою її скасування.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Правовідносини у сфері перевезення вантажів регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III).

Відповідно до частини 11статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник.

Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.

Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Як встановив суд, оскаржуваною постановою 3 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галичхутро» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди № 03/01/2019 транспортного засобу марки «КАМА3», ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп СЗАП 8551 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до вказаного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування автомобіль для використання у службових цілях. Термін оренди - 7 років.

Також між Орендодавцем та Орендарем був укладений акт прийомки-передачі. Копії договору оренди та акту прийому-передачі транспортного засобу позивач додав до позовної заяви.

Відтак, оскільки даний договір є законною підставою для використання транспортного засобу для перевезення вантажу, то відповідно в межах спірних правовідносин автомобільним перевізником є саме ТОВ «Галичхутро», а не ОСОБА_1 .

В постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Також Верховний Суд у своїй постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи про порушення 12 червня 2024 року відбувся без участі позивача, і під час розгляду суб`єкт (особа порушника) була встановлена помилково. Водночас суд відзначає, що відповідачем не надано суду доказів надсилання позивачу листа-повідомлення про призначення розгляду справи на 12 червня 2024 року.

У постанові від 12 вересня 2024 року у справі № 200/16186/21 Верховний Суд наголошує, що положення статті 60 Закону № 2344-ІІІ не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про автомобільний автотранспорт» не є автомобільним перевізником.

Насамкінець звертає увагу на те, що оскаржуваною постановою притягнуто до відповідальності саме ФОП ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, долученого до матеріалів адміністративного позову, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців 11 липня 2014 року внесено запис №5001493 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , .

Таким чином ОСОБА_1 припинила існувати як суб`єкт господарської діяльності (фізична особа-підприємець) ще з 11 липня 2014 року.

З урахуванням викладеного, постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 056082 від 12 червня 2024 року слід визнати протиправною та скасувати.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу держаного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 056082 від 12.06.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.