Справа № 160/12594/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задоволено.

Визнано противоправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10051-53/64У від 13.11.2018 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування боргу ОСОБА_1 у розмірі 15815,54 грн. зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

До суду надійшла зава ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, в якій позивач просить ухвалити додаткове судове рішення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Заяву позивача обґрунтовано тим, що у даній справі витрати на правову допомогу, понесені позивачем в сумі 5000,00 грн., є: обґрунтованими, відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та їх стягнення з відповідача не суперечить принципу розподілу таких витрат. Розмір витрат є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом. наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

29.11.2024 року до суду надійшли заперечення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в яких відповідач зазначає, що розмір зазначених витрат на правничу допомогу у даній справі не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Просить в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 року у справі №160/12594/24 ухвалено судом у складі головуючого судді Луніної О.С. в порядку спрощеного позовного провадження, тому суд розглядає заяву про ухвалення додаткового судового рішення в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До заяви представником позивача додано:

- Договір про надання правничої допомоги від 15.10.2023 року;

- Додаткову угоду №2 до Договору про надання правничої допомоги від 14.05.2024

року;

- Акт №2 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 30.05.2024 року;

- Квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 30.05.2024 року.

Відповідно до додаткової угоди №2 до Договору про надання правової допомоги від 14.05.2024 року, сторонами було погоджено, що вартість правничої допомоги складає 5 000, 00 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, для відшкодування правничих витрат потрібно надати договір, докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, зокрема детальний опис робіт (наданих послуг), докази їх прийняття та сплати.

15.10.2023 року між позивачем (клієнт) та адвокатом Біжко Юлією Олександрівною було укладено Договір про надання правничої допомоги.

Згідно пункту 1.1, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правничої допомоги.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити представнику гонорар у розмірі за погодженням сторін.

Згідно з умовами додаткової угоди №2 до Договору про надання правової допомоги від 14.05.2024 року, сторонами було погоджено, що вартість правничої допомоги складає 5000,00 грн.

Надання юридичних послуг за договором від 15.10.2023 року підтверджено актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 30.05.2024 року, який підписано сторонами договору.

Згідно з вказаним актом адвокатом надано наступні юридичні послуги: підготування та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправно та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10051-53/64У від 13.11.2018 року Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування боргу ОСОБА_1 у розмірі 15 815, 54 грн. зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Оплату послуг за Договором від 15.10.2023 року підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 30.05.2024 року.

За змістом частин першої-третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу наведеної норми видно, що при визначені розміру гонорару адвокат враховує витрачений на надані послуги/роботи час, а сама винагорода сплачується саме за фактично виконані роботи/надані послуги.

Окрім того, відповідно до частин п`ятої, шостої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28 листопада 2002 року, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З наданих суду доказів вбачається, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги скдають виключно зі складання та подання до суду позовної заяви, не є співмірними із складністю заявлених позовних вимог, щодо розгляду яких існує усталена практика судів усіх інстанцій, в тому числі й Верховного Суду, а також враховуючи, що спір у цій справі відноситься до категорії спорів незначеної складності.

Крім того, предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмета спору, а тому підлягає зменшенню. Витрати на правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню частково в розмірі 3000 грн., що відповідатиме критерію розумності та обґрунтованості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 160/12594/24 у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 160/12594/24 задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі у справі №160/12594/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А м. Дніпро, 49005, код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

У іншій частині заяви ОСОБА_1 відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 295, 297 КАС України.

Суддя О.С. Луніна