Справа № 450/3242/24
Суддя: Данилів Є. О.
Дата ухвалення: 2024-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/3242/24 Провадження № 2-а/450/46/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Даниліва Є. О.

при секретарі Ориняк Н. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПП у Львівській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Підстава позову (позиція позивача): 31.05.2024 року відносно позивача працівники УПП у Львівській області склали Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 986762. Позивач стверджує, що порушення не вчиняв, оскаржувану постанову вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення. Наголошує на тому, що оскаржувана постанова містить неправильну кваліфікацію діянь, оскільки, якщо позивач і порушив би вимоги п. 10.5 ПДР, то за таке діяння його могли б притягнути до відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП.

Позиція відповідача: представник відповідача 13.08.2024 подав відзив на позовну заяву в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що поліцейський чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, й саме тому в силу вказівки закону зупинив транспортний засіб під керуванням позивача й в подальшому склав оскаржувану постанову. Крім того, факт вчинення порушення ПДР підтверджується матеріалами відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, що долучений у відзиві на позовну заяву. Також, посилаючись на практику Верховного Суду та окремі постанови апеляційних адміністративних судів стверджує, що відповідач не зобов`язаний вказувати відомості про технічні засоби в якості доказів оскаржуваної постанови.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

17.07.2024 ухвалою відкрито провадження по справі; 13.08.2024 разом із відзивом відповідач надав суду клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву вказав про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Встановлені фактичні обставини та оцінка суду.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Відповідно до вказаної постанови 31.05.2024 року о 22 год. 46 хв в Львівській області, с. Зимна Вода на перехресті вулиць Західна та Р. Шухевича водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «SKODA SUPERB» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив поворот з перехрещення проїзних частин по смузі зустрічного руху чим порушив п. 10.5 ПДР України.

Відповідно до ст. 125 КУпАП відповідальність за цією статтею настає за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10.5 ПДР України поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При вирішенні спору, суд враховує, що згідно частини 2 статті 2Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах пропротиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем у позовній заяві обставин.

В цій справі суд дослідив зміст оскаржуваної постанови й з`ясував, що п. 7 «до постанови додаються» взагалі не містить жодних посилань на докази, які відповідач використав для встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення.

З наданих відповідачем матеріалів відеозапису з нагрудних камер не вбачається факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення. Так, файл відеозапису «clip-0» починається з фіксації верхної частини салону автомобіля працівників поліції, при тому, нагрудний відеореєстратор працівника поліції не фіксує подій, що відбуваються в той час на проїжджій частині. В подальшому на цьому відеозаписі зафіксовано, як працівники поліції підходять до нерухомого транспортного засобу, біля якого стоїть позивач й починають оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП.

З приводу доводів відповідача про те, що на матеріалах відеозапису зафіксовано, як позивач усно визнає факт керування транспортним засобом суд зазначає, що згідно з висновком щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, «сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище».

Таким чином, відповідач, не надав жодних доказів на підтвердження факту порушення позивачем вимог п. 10.5 ПДР України.

Окремо суд також звертає увагу на те, що п. 10.5 ПДР України передбачає правила «виїзду з перехрещення проїзних частин». В той же час, згідно п. 1.10 ПДР України перехрестям вважається місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території. Відтак, порушення вимог п. 10.5 ПДР України слід кваліфікувати як порушення правил проїзду перехресть, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Малофеєв проти росії», вказав, що якщо в протоколі адміністративного правопорушення не відображено всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, або відшукувати докази на користь обвинувачення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд позбавлений процесуальної можливості усувати допущені посадовою особою недоліки чи помилки і як наслідок, дійти висновку про наявність у діях особи складу та події адміністративного правопорушення.

Відтак, оскаржувана постанова складена в порушення вимог ст. 283 КУпАП, оскільки не містить належне зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Натомість відповідач в судове засідання не з`явився, жодних доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав. Дані обставини не були спростовані відповідачем письмовими запереченнями, тобто суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Окремо стосовно клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху суд зазначає таке. На думку відповідача позивач був ознайомлений із оскаржуваною постановою в день її складання, й не надав суду підтверджень поважності причин із пропуском для звернення до суду. Водночас суд враховує доводи позивача про те, що для належного оформлення позовної заяви, йому через свого представника необхідно було ознайомитися із матеріалами іншої справи №450/2568/24 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, зокрема, матеріалами відеозапису, для правильного обґрунтування того, що працівники поліції насправді не зафіксували порушення позивачем п. 10.5 ПДР України. Із матеріалами справи позивач через свого представника ознайомився 04.07.2024, що підтверджується відміткою, наявною у матеріалах вказаної справи. А тому, суд врахував вказані доводи при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі. Враховуючи наведене, у клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви слід залишити без задоволення.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення є недоведеною, при винесенні оскаржуваної постанови не були з`ясовані всі обставини справи, доказів фото-відео фіксації самого факту порушення до постанови не долучено.

В силу принципу презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України), діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, відповідачем на підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

А тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 79, 246, 250, 286 КАС України, ст. ст.7, 17, 18, 251, 254-257, 280, 288, 293 КУпАП, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 986762 від 31.05.2024 року.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого адміністративного апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 20.08.2024 року.

СуддяЄ. О. Данилів