Справа № 160/25359/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 рокуСправа №160/25359/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2024р. через систему "Електронний суд" ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.09.2024р., просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення про відмову позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює 1/4 (одній четвертій) частині виплати від суми, що становить сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову допомогу сім`ї загиблого ОСОБА_3 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини суми виплати, що дорівнює ста розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату;

- всі судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору за подання цієї позовної заяви 1937 грн. 92 коп. та 3000 грн. 00 коп. за надання правової допомоги покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є дитиною ОСОБА_3 від першого шлюбу, який ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років помер в результаті нещасного випадку на робочому місці в ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ-ДНІПРО», тому має право отримання страхової виплати у зв`язку з втратою годувальника, яке підтверджено і рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року по справі № 160/18512/22. Дії відповідача щодо прийняття рішення про відмову позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює 1/4 (одній четвертій) частині виплати від суми, що становить сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату позивач вважає протиправними, а тому звернулася до суду з даним позовом (а.с.62-68).

Ухвалою суду від 07.10.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати суду всі копії документів, що стосуються предмету спору та були підставою для прийняття рішення про відмову позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві, а також надати копію такого рішення, завірені належним чином згідно до вимог ч.2 ст.77, ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.110).

Відповідач на виконання вимог ухвали суду від 07.10.2024р. відзиву на позов у встановлений ухвалою строк суду не надав, ухвалу про відкриття провадження у справі, позов з додатками та уточнений позов відповідач отримав 07.10.2024р., 21.09.2024р. та 01.10.2024р. відповідно в свій електронний кабінет згідно до вимог ст.ст. 18, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином з урахуванням наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними в матеріалах справи (а.с.113-115).

У відповідності до положень ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа ухвалу про відкриття провадження у справі від 07.10.2024р. отримала 16.10.2024р. засобами поштового зв`язку згідно до вимог ст.ст. 126, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому останній вважається повідомленим належним чином з урахуванням наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується поштовим повідомленням, наявним в матеріалах справи (а.с.116), при цьому, письмових пояснень щодо позову до суду не подала.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 06.12.2024р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

В результаті нещасного випадку на виробництві в ТОВ «БУДКОМПЛЕКТ-ДНІПРО», що трапився 24.06.2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув ОСОБА_3 , що встановлено в рішенні Дніпропетровськогно окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі №160/18512/22, яке набрало законної сили 21.03.2023р. (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

ОСОБА_1 є дитиною загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , на момент його загибелі була неповнолітньою та перебувала на його утриманні, що встановлено в рішенні Дніпропетровськогно окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі №160/18512/22, яке набрало законної сили 21.03.2023р. (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

Мати позивача, ОСОБА_4 , 06.04.02022 року звернулася до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про призначення страхової виплати в зв`язку зі смертю годувальника як матір доньки загиблого на виробництві, проте, листом Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 02.06.2022 року №31.1-06/2166 їй було рекомендовано звернутися з цього питання до суду, що встановлено в рішенні Дніпропетровськогно окружного адміністративного суду від 13.02.2023р. у справі №160/18512/22, яке набрало законної сили 21.03.2023р. (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року по справі № 160/18512/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 06.04.2022 року про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

Наведене судове рішення набрало законної сили 21.03.2023р. (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

25.05.2023р. позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повторно розглянути заяву ОСОБА_5 (її матері) від 06.04.2022 року про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, до якої була долучена копія вищенаведеного рішення суду від 15.02.2023р. (а.с.26, 89 зворот - 90).

Листом №28977-22274/К-01/8-0400/23 від 22.06.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що з 01.01.2023 Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками ФССУ і виконують функції з управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку на виробництві, тому для вирішення питання заміни сторони виконавчого провадження їй необхідно звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.27, 90 зворот - 91).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2023р. у справі №160/18512/22 було, зокрема, замінено боржника у виконавчому листі по справі №160/18512/22, виданому Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 06.04.2022 року про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, а саме: з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49038, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 93, ) на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) (а.с.28-30, 91 зворот - 94).

28.12.2023р. позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повторно розглянути заяву ОСОБА_5 (її матері) від 06.04.2022 року про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, до якої були долучені копії вищенаведених рішення суду від 15.02.2023р. та ухвали суду від 10.10.2023р. (а.с.31, 94 зворот - 95).

Листом №5147-57666/К-01/8-0400/24 від 24.01.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що для виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2023 року по справі №160/18512/22, їй необхідно звернутися до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та подати заяву про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника через підсистему «Звернення» ІКІС ПФУ (а.с.32, 95 зворот - 96).

06.02.2024р. ОСОБА_1 подала до відповідача заяву про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника (а.с.33-34, 96 зворот - 97).

Листом №0400-010315-8/78810 від 18.04.2024р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що Головним управлінням вже призначено та виплачено в 2023 році одноразову допомогу сім`ї іншій особі, яка мала на неї право в разі втрати годувальника на підставі підтверджуючих документів та відповідного рішення суду, тому після призначення одноразової допомоги іншим особам, які мають на це право, питання розподілу одноразової допомоги їй необхідно вирішувати за домовленістю з особами, які отримали таку допомогу, або у судовому порядку (а.с.35, 98).

Окрім того, на звернення позивача від 21.05.2024р., листом №25057-28736/К-03/8-2800/24 від 19.06.2024р. Пенсійний фонд України повідомив позивача про те, що у травні 2023 року до відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 звернулась його дружина та за наведеною заявою Головним управлінням призначено та виплачено одноразову допомогу на сім`ю дружині потерпілого, яка мала на неї право на підставі підтверджуючих документів; на час заміни боржника у виконавчому листі по справі №160/18512/22 Головним управлінням вже було призначено та виплачено одноразову допомогу на сім`ю в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , дружині потерпілого, Головним управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_4 від 06.04.2022 року та прийнято рішення про відмову у призначенні їй одноразової допомоги на сім`ю; окрім того, за результатами розгляду заяви від 06.02.2024р. Головним управління прийнято рішення про відмову у призначені позивачеві одноразової допомоги на сім`ю в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , оскільки така виплата здійснена іншій особі, яка мала на це право, тому питання розподілу виплаченої одноразової допомоги може бути вирішено за домовленістю з особами, які отримали таку допомогу, або у судовому порядку (а.с.40,101).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача щодо прийняття рішення про відмову позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює 1/4 (одній четвертій) частині виплати від суми, що становить сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку з чим позивач просить відновити її права шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову допомогу сім`ї загиблого ОСОБА_3 у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини суми виплати, що дорівнює ста розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату; всі судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору за подання цієї позовної заяви 1937 грн. 92 коп. та 3000 грн. 00 коп. за надання правової допомоги покласти на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин подання відповідної заяви 06.04.2022р.).

Згідно до ч.1, ч.2 ст.36 Закону №1105 було визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

За приписами ст.41 Закону №1105 було встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

У разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до ст.44 Закону №1105 було передбачено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Статтею 45 Закону №1105 було визначено, що Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце:

1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку;

2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок;

3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку.

Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

З аналізу наведених норм вбачається, що вони містять виключний перелік підстав для відмови у страхових виплатах.

При цьому, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105, в редакції чинній з 01.01.2023р. встановлено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.

До завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України.

Установити, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.

Так, з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат. Вказаний Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11 (далі - Порядок №11, що був чинний станом на 06.04.2022р.).

Пунктом 5.2 Порядку №11 було передбачено, що право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають особи, визначені статтею 41 Закону.

Право на отримання страхових виплат у осіб, які мають право на страхові виплати, настає з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на їх виплату.

Неповнолітні діти, на утримання яких потерпілий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти, вважаються такими, що перебували на його утриманні. Розмір страхових виплат визначається їм на загальних підставах.

Згідно до п.5.3 Порядку №11 одноразова допомога сім`ї та особам, які мають на це право, виплачується у місячний строк з дня смерті потерпілого (а також при призначенні страхових виплат за рішенням суду, яке набрало законної сили) за наявності всіх необхідних документів, але не пізніше 30 календарних днів після прийняття управлінням (відділенням) Фонду постанови про призначення страхової виплати.

Пунктом 5.4 Порядку №11 було встановлено, що у разі смерті потерпілого виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року по справі № 160/18512/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 06.04.2022 року про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

Наведене судове рішення набрало законної сили 21.03.2023р. (а.с.17-22, 80 зворот - 86).

При цьому, наведеним рішенням суду було встановлено, що «…надаючи власну оцінку праву позивача на отримання частки вказаної одноразової допомоги, суд також вважає про наявність у позивача права на частку вказаної одноразової допомоги в силу правового статусу дитини загиблого відповідно до наведених положень ст. 3, 6 Сімейного кодексу України…

…В цій справі відповідач листом від 02.06.2022 року №31.1-06/2166 фактично відмовив у здійсненні виплати позивачу, при цьому правова підстава, передбачена законодавством, відповідачем в оскаржуваному листі не вказана.

Окрім цього, суд враховує, що в результаті відмови відповідача у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги за наявним страховим випадком, порушується право на отримання такої виплати, наявність якої відповідач визнає в т.ч. щодо позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова від 02.06.2022 року №31.1-06/2166 є необґрунтованою та протиправною, оскільки не містить визначеної законодавством підстави для відмови у страховій виплаті, при цьому вказана в такій відмові підстава суперечить ч.2 ст. 44 Закону №1105-XIV, зі змісту якої вбачається, що відповідач має зазначати у рішенні про здійснення страхової виплати розмір такої виплати на кожного члена сім`ї.

Суд висновує, що відповідач не наділений повноваженнями відмовляти у здійсненні страхової виплати, в т.ч. виплати одноразової грошової допомоги за обставин даної справи, з підстав, які не передбачені ст. 45 Закону №1105-XIV. При цьому суд зазначає, що відповідно до змісту ч. 2 ст. 44 Закону №1105-XIV у рішенні про призначення страхової виплати, в т.ч. виплати одноразової грошової допомоги за обставин даної справи, зазначаються розміри виплат на кожного члена сім`ї, в зв`язку з чим відповідач наділений повноваженнями визначити розмір такої виплати кожному з членів сім`ї загиблого…».

За приписами ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.10.2023р. у справі №160/18512/22 було, зокрема, замінено боржника у виконавчому листі по справі №160/18512/22, виданому Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 06.04.2022 року про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, а саме: з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49038, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 93, ) на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) (а.с.28-30, 91 зворот - 94).

Враховуючи наведене, встановлення рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі від 15 лютого 2023 року по справі № 160/18512/22, яке набрало законної сили 21.03.2023р., обставин щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання частки одноразової допомоги у зв`язку зі смертю годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві, а також і встановлення обставин щодо протиправності у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги з підстав, які не передбачені ст.45 Закону №1105 на момент виникнення спірних правовідносин 06.04.2022р., які не потребують доказуванню в межах цієї справи з урахуванням положень ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що за викладених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, протиправно було відмовлено позивачеві у виплаті їй частки одноразової допомоги у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві з підстав не передбачених ст.45 Закону №1105 в редакції чинній станом на момент подання ОСОБА_6 (матір`ю позивача) заяви про таку виплату 06.04.2022р., а відповідно, дії відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р., є протиправними.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Проте, відповідачем не було надано суду ані відзиву на позов, ані жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р., з урахуванням аналізу норм вищенаведеного законодавства та обставин встановлених рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.023р. у справі №160/18512/22, яке набрало законної сили 21.03.2023р., які не потребують доказуванню при розгляді даної справи в силу приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладеного, враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов та відсутність у суду інформації щодо наявності поважних причин для цього, суд відповідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, кваліфікує такі дії відповідача як визнання позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р. (подання заяви вперше), суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши позивачеві у виплаті спірної одноразової допомоги, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення відповідачем вищенаведеними оспорюваними діями, права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р., у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню частково виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову допомогу сім`ї загиблого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р. (подання заяви вперше), з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві такої допомоги, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову допомогу сім`ї загиблого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині щодо визначення суми спірної одноразової допомоги у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини суми виплати, що дорівнює ста розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, оскільки, до моменту нарахування та виплати позивачеві спірної допомоги за наведеним судовим рішенням, такі вимоги направлені на захист прав позивача на майбутнє, що не відповідає вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, так як суд захищає порушені права, а не ті, які можуть бути порушені у майбутньому.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача: по сплаті судового збору понесені позивачем лише згідно квитанції №0524-7229-2719-9252 від 19.09.2024р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 484 грн. 48 коп., виходячи із розрахунку: 968,96 грн. (виходячи зі ставки судового збору за подання даної позовної заяви з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.09.2024р., встановленої ст.4 Закону України «Про судовий збір») / 2 (а.с.8,54); на правничу допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп., виходячи із розрахунку: 3000 грн. (згідно наявних у справі доказів понесення таких витрат та відсутністю клопотання від відповідача щодо зменшення таких витрат) / 2 (а.с.43-50, 69-73103, 104).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову допомогу сім`ї загиблого ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на день настання права на страхову виплату та у Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, що був чинний станом на 06.04.2022р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири грн. 48 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва