Справа № 155/1941/24
Суддя: Яремчук С. М.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №155/1941/23
Провадження №2-а/155/23/24
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рущак Володимир Михайлович, до Головного управління Національної поліції України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Рущак В.М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , 22 листопада 2024 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що 16 листопада 2024 року о 19 годині 45 хвилин поліцейським відділення поліції №2 (місто Горохів) Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області старшим сержантом поліції Іваненком Валентином Григоровичем було винесено постанову серії ЕНА №3491773 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 ( одна тисяча дев`яносто) гривень.

Представник позивача стверджує, що зі змісту винесеної постанови вбачається, що 16 листопада 2024 року о 19 годині 23 хвилини ОСОБА_1 , керував автомобілем «Форд» державний номерний знак НОМЕР_1 в якому не освітлювався номерний знак в темну пору, доби чим порушив п. 2.9 В Правил дорожнього руху України, чим порушив п. 2.9 В керування водієм ТЗ з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці, чим порушив ч. 1 ст. 123-3 КУпАП.

З даною постановою позивач не згідний, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту, процедури складання.

Представник позивача зазначає, що коли працівники поліції зупинили Пачковського Ю.О., то останній вийшов із автомобіля і підійшов до номерного знака, який освітлювався. Це підтверджується відеозаписом із бодікамери поліцейського. Будь яких інших доказів, які вказували, що номерний знак закріплений у невстановленому для цього місці, закритий іншим предметом, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку на відстані двадцять метрів, немає.

У зв`язку з наведеним просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3491773 від 16 листопада 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 5000 (п`ять тисячі) гривень витрат за надання правової допомоги та 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 26 листопада 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року розгляд справи було відкладено.

04 грудня 2024 року на адресу суду від ВП №2 (місто Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області надійшов DVD-диск на якому містяться відеозаписи з реєстратора поліцейського автомобіля та відеозаписи з бодікамери працівника поліції.

Представник позивача Рущак В.М. в судове засідання не з`явився, в поданому клопотанні просив розгляд справи проводити у його відсутність. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось зважаючи на те, що в судове засідання учасники справи не з`явились.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 16 листопада 2024 поліцейським відділення поліції №2 (місто Горохів) Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області старшим сержантом поліції Іваненком В.Г. винесено постанову серії ЕНА №3491773 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 16 листопада 2024 року о 19 годині 23 хвилини керував автомобілем «Форд» державний номерний знак НОМЕР_1 в якому не освітлювався номерний знак в темну пору, доби чим порушив п. 2.9 в Правил дорожнього руху України керування водієм ТЗ з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці, чим порушив ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Підставами заявленого позову стали порушення поліцейським норм матеріального законодавства при оформленні справи, а саме: відсутність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позовна заява подана в межах строків, визначених ч. 2 ст. 286 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст. 62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 10 розділу III вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За загальним правилом, справа про адміністративне правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. У справі про адміністративне правопорушення виноситься одна з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про закриття справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення (проступок) як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до постанови у даній справі ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 статті 121-3 КУпАП передбачає відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Як вже зазначалось вище, зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 «в» ПДР України («керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці»).

Згідно п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

не належить цьому засобу;

не відповідає вимогам стандартів;

закріплений не в установленому для цього місці;

закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

Таким чином, саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови серії ЕНА №3491773 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, що стало підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням та здійснення розгляду справи в присутності позивача з дотриманням положень ст. 268 КУпАП.

Проте, на відео наданого стороною відповідача на підтвердження винуватості позивача по справі, відсутнє підтвердження вчинення водієм порушень п. 2.9 «в» ПДР, зокрема, того, що ОСОБА_1 керував автомобілем в якому не освітлювався номерний знак в темну пору, доби чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України керування водієм ТЗ з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці, чим порушив ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки з наданих відеозаписів, оглянутих судом в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу вказував останнім на ту обставину, що номерний знак освітлюється та запропонував поліцейському переконатись в цьому особисто. Однак, останній вказав позивачу про те, що він може оскаржити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності в судовому порядку і всі свої заперечення з приводу цього може висловлювати в суді.

Відтак, з наданого відеозапису вбачається, що номерний знак на автомобілі позивача закріплений у встановленому для цього місці, освітлюється, тому посилання працівника поліції в оскаржуваній постанові на дане порушення є безпідставним.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні належні докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, вина позивача у порушенні п. 2.9 «в» ПДР Правил дорожнього руху не доведена.

За таких обставин суд констатує, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та обставин вчинення правопорушення, а тому є незаконною.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

На підставі викладеного, враховуючи ненадання відповідачем в розумінні ст. 73, 74 КАС України належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, не доведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України щодо прийняття ним постанови на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та законами України, обґрунтовано та неупереджено та не надання суду обґрунтованих доводів щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідно до норм чинного законодавства, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3491773 та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3, 4, 5, 6, 7 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Положеннями ч. 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, яка підлягає сплаті позивачем за надання правничої допомоги адвокатом Рущаком В.М., останнім наданий ордер, договір про надання правничої допомоги №158/24 від 18 листопада 2024 року, що укладений між позивачем та Адвокатським бюро «Рущак і партнери», додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги №158/24 від 18 листопада 2024 року, укладену між позивачем та Адвокатським бюро «Рущак і партнери», акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №158/24 від 18 листопада 2024 року, а також квитанцію до прибуткового касового ордера №158/24 від 22 листопада 2024 року. Даними доказами підтверджується факт надання адвокатом Рущаком В.М. правової допомоги позивачу ОСОБА_1 , за яку останній сплатив 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Разом з тим, враховуючи обсяг наданої адвокатом Рущаком В.М. правничої допомоги, зміст підготовленої ним позовної заяви, обсяг заяви та кількість часу, необхідного для її підготовки, критерії реальності адвокатських витрат, складності справи та розумності, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом Рущаком В.М. належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень частково.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Волинській області судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено повністю, на користь позивача належить стягнути також за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Отже, всього належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Волинській області на користь позивача судові витрати у розмірі 3605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 134, 143, 211, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рущак Володимир Михайлович, до Головного управління Національної поліції України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Постанову поліцейського ВП №2 (місто Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області старшого сержанта поліції Іваненка Валентина Григоровича серії ЕНА №3491773 від 16 листопада 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України у Волинській області (місцезнаходження: місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11 Волинської області, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 3605 (три тисячі шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Сторонами у справі є:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції України у Волинській області, місцезнаходження: місто Луцьк, вулиця Винниченка, 11 Волинської області, .

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.