Справа № 620/12579/24
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 18 лютого 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, підйомної допомоги, отриманої в березні та вересні 2020 року, передбаченої п. 3 ст. 9-1 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'', допомоги для оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ''Про Державний бюджет України на 2020 рік'' станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'';

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 18 лютого 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, підйомну допомогу, отриману в березні та вересні 2020 року, передбачену п. 3 ст. 9-1 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'', допомогу для оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ''Про Державний бюджет України на 2020 рік'' станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'';

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, допомоги для оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ''Про Державний бюджет України на 2021 рік'' станом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'', протиправною;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, допомогу для оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ''Про Державний бюджет України на 2021 рік'' станом на 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'' та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 09 листопада 2022 року, допомоги для оздоровлення за 2022 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ''Про Державний бюджет України на 2022 рік'' станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб'', протиправною;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01 січня 2022 року по 09 листопада 2022 року, допомогу для оздоровлення за 2022 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України ''Про Державний бюджет України на 2022 рік'' станом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 ''Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб''.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, у зв`язку з визнанням неповажними причин пропуску строку звернення до суду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не враховано висновки Верховного Суду.

Апелянт зазначив про те, що письмове повідомлення про суми нараховані та виплачені при звільненні отримав лише 16 серпня 2024 року, а тому до суду звернувся в межах строку встановленого ст. 233 КЗпП України.

Зверну увагу на те, що ст. 233 КЗпП України в редакції до 19 липня 2022 року не передбачала обмежень будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 лютого 2020 року №83-ОС підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 листопада 2022 року №587-ОС полковника ОСОБА_1 виключено з 09 листопада 2022 року зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з подальшим проходженням служби в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24 липня 2024 року №770-ОС полковника ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом голови Державної прикордонної служби України від 22 липня 2024 року №1289-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення з 24 липня 2024 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 07 серпня 2024 року №08.2/8030-24-вих. на заяву позивача від 06 серпня 2024 року направив особові картки на грошове забезпечення, архівні відомості за 2020-2022 роки та витяги з наказів від 18 лютого 2020 року №83-ОС та від 09 листопада 2022 року №587-ОС.

Не погоджуючись зі здійсненими нарахування та виплатами належних сум, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишено без руху, оскільки позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом у справі про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, передбачений ст. 233 КЗпП України.

На виконання вимог ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року представником позивача 30 вересня 2024 року через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків, в якій зазначено про те, що позивач під час проходження військової служби та звільнення не був ознайомлений з нарахованих та виплаченими сумами, водночас зазначена інформація отримана на підставі звернення лише 16 серпня 2024 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року повернуто позовну заяву позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість звернутися до суду із цим позовом після виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (09 листопада 2022 року) в межах тримісячного строку не надано.

Однак з такими висновками судова колегія не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п. 9).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою суду першої інстанції від 25 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску ОСОБА_1 тримісячного строку звернення до суду та не зазначення позивачем обставин та фактів, які об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з позовом. Значенню ухвалою позивачу надано десятиденний строк для усунення визначених в ухвалі недоліків.

На виконання вимог ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року представником позивача 30 вересня 2024 року через систему "Електронний суд" подано заяву, згідно з якою останній зазначив про дотримання строків встановлених ч. 2 ст. 233 КЗпП України, враховуючи отримання письмового повідомлення про суми нараховані та виплачені позивачу при звільненні лише 16 серпня 2024 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість звернутися до суду з даним позовом після виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 (09 листопада 2022 року) в межах тримісячного строку.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

За висновком суду першої інстанції позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесених Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX).

Надаючи оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці.

У рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів ст. 233 КЗпП України застосовано Верховним Судом у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, від 28 вересня 2023 року у справі № 140/2168/23, від 20 листопада 2023 року у справі № 160/5468/23.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач 16 вересня 2024 року звернувся до суду з позовом про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 18 лютого 2020 року по 09 листопада 2022 року, підйомної допомоги за 2020 рік, допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, суд дійшов висновку, що у цій справі до вимог про перерахунок та виплату індексації та грошового забезпечення за період з 25 лютого 2022 року по 19 липня 2022 року застосуванню підлягає ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

До вимог щодо перерахунку та виплати індексації та грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 20 травня 2023 року - у редакції норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України після 19 липня 2022 року, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07 жовтня 2024 року по справі №500/7802/23.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування строку звернення до суду зазначав про те, що відповідач в день звільнення його зі служби письмово не повідомив суму нараховану та виплачену йому при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 09 листопада 2022 року №587-ОС, яким позивача виключено зі списків особового складу не містить інформації про суми, нараховані та виплачені йому у зв`язку з вибуттям для проходження військової служби до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби.

Разом з тим, на заяву позивача від 06 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 листом від 07 серпня 2024 року №08.2/8030-24-вих. надав особові картки на грошове забезпечення, архівні відомості по виплатам та їх складовим за 2020-2022 роки.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні нормативні передумови для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, що відповідно має своїм наслідком скасування оскаржуваної у цій справі ухвали.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви неправильно застосовано норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 123, 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року - скасувати.

Справу направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку