Справа № 140/9159/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9159/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02 серпня 2024 року №10 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з 01 липня 2024 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 25 липня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів Закону №796-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначив, що період його проживання в зоні гарантовано добровільного відселення (село Комарове Камінь-Каширського (колишнього Маневицького) району) з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1986 року (з реєстрацією) та з 24 травня 1988 року по 09 серпня 1991 року (без реєстрації) становить понад 3 роки, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 03 липня 2023 року №631. Так позивач зауважив, що після строкової військової служби 24 травня 1988 року повернувся на постійне місце проживання в село Комарове до своїх батьків, де став проживати без реєстрації, зокрема, під час навчання (з 01 вересня 1988 року по 02 липня 1991 року) у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, куди щодня їздив рейсовим автобусом, оскільки не був забезпечений гуртожитком. Також позивач повідомив, що перебував на стаціонарному лікуванні в Маневицькій центральній районній лікарні з 22 червня 1988 року по 04 липня 1988 року.

На переконання позивача, він має право на зниження пенсійного віку з урахуванням часу фактичного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII на 5 років.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.38-40). В обґрунтування цієї позиції вказав, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або роботою в такій місцевості, зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Однак за наданими документами факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (до 01 липня 1986 року) 2 місяці. При цьому згідно з довідкою від 03 липня 2023 року №631 позивач навчався у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки з 01 вересня 1985 року по 28 червня 1991 року, а відповідно до відомостей військового квитка він проходив військову службу у період з 01 липня 1986 року по 23 травня 1988 року, який перетинається із періодом навчання, що ускладнює можливість визначити остаточне місце проживання чи місцезнаходження позивача та потребує уточнення з його боку додатковими документами.

Відповідач 1 вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.48-50), зазначивши, що наявність одного лише посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, без підтвердження факту постійного фізичного перебування у зв`язку з проживанням/роботою на території радіоактивного забруднення, не може надавати особі право на зниження пенсійного віку та відповідно на призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ. За наданими документами позивач навчався у місті Луцьку з 01 вересня 1985 року по 28 червня 1991 року (не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення) та з 01 липня 1986 року по 23 травня 1988 року проходив строкову військову службу (місце знаходження військової частини невідоме). Фактичний період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не є достатнім для зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, тож на час звернення позивача із заявою відсутні підстави для призначення пенсії за віком.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Комарово Маневицького району Волинської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України (а.с.9).

З довідки від 03 липня 2023 року №631, виданої старостою сіл Комарове, Новосілки від імені виконавчого комітету Маневицької селищної ради (а.с.13), слідує, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав з 30 червня 1968 року по 30 червня 1986 року в селі Комарове Маневицького (тепер Камінь-Каширського) району та проживав під час навчання у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки з 24 травня 1988 року по 02 липня 1991 року; підстава видачі довідки - погосподарські книги по селу Комарове за 1986-1990 роки, акт обстеження умов проживання від 03 липня 2023 року.

Витягом з реєстру територіальної громади від 04 липня 2023 року (а.с.11), довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 25 липня 2024 року №2795 (а.с.14) підтверджено, що позивач зареєстрований та проживає в селищі Маневичі Волинської області з 04 липня 2023 року.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 12 травня 2004 року Волинською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.28).

25 липня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, додавши документи згідно з розпискою-повідомленням (а.с.53-54).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого від 02 серпня 2024 року №10 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ з тих підстав, що період проживання заявника у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року менше 3 років. Так за змістом рішення за наданими документами заявник проживав у зоні гарантованого добровільного відселення 2 місяці до 01 липня 1986 року. Проте у період з 01 вересня 1985 року по 28 червня 1991 року згідно з дипломом ОСОБА_1 навчався в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, місцезнаходження якого не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того цей період перетинається з періодом проходження військової служби з 01 липня 1986 року по 23 травня 1988 року (місце проходження військової служби не визначено). З цих причин початкова величина не встановлюється. Заявнику рекомендовано надати уточнюючі довідки про навчання. Страховий стаж становить 34 роки 05 місяців 10 днів (а.с.30).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як передбачено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлені статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

За приписами частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ). Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року.

Верховний Суд (постанови від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Пунктом 2.22 розділу II Порядку №22-1 установлено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 12 травня 2004 року (а.с.28), ОСОБА_1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

У цій справі правомірність видачі позивачу відповідного посвідчення не є предметом спору. Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ.

Однак відповідно до приписів підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII. Вказане відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02 серпня 2024 року №10 є непідтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично прожив на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років (2 місяці до 01 липня 1986 року); право на застосування початкової величини заявник не має, оскільки не підтверджено факт постійного проживання станом на 01 січня 1993 року протягом трьох років.

Отже, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону №796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення в цілях призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку засвідчують документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування, зокрема, довідка, видана на підставі офіційно підтверджених та достовірних відомостей.

Згідно з довідкою від 03 липня 2023 року №631, виданою старостою сіл Комарове, Новосілки виконавчого комітету Маневицької селищної ради (а.с.13), аналогічною довідкою від 16 липня 2024 року №410 (а.с.55), ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у селі Комарове Волинської області з 30 червня 1968 року по 30 червня 1986 року, а також проживав без реєстрації з 24 травня 1988 року по 02 липня 1991 року (під час навчання у Луцькому державному педагогічному університеті імені Лесі Українки).

Село Комарове Маневицького району (тепер Камінь-Каширського) району Волинської області включено в перелік населених пунктів, що зазнало радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

З відомостей диплому серії НОМЕР_2 від 02 липня 1991 року слідує, що ОСОБА_1 у 1985 році вступив до Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки та в 1991 році закінчив повний курс названого інституту (а.с.16).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 червня 2023 року №Б-429 підтверджено, що у період з 01 липня 1986 року по 23 травня 1988 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу (а.с.15). У довідці відсутні відомості про місце проходження позивачем військової служби.

Із відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 встановлено, що позивач 16 вересня 1991 року призначений на посаду інспектора Волинської митниці (наказ від 13 вересня 1991 року №281-л), звідки звільнений 31 березня 1997 року у зв`язку із ліквідацією митниці (наказ від 31 березня 1997 року №71к).

Та обставина, що з 16 вересня 1991 року позивач працював у населених пунктах, які не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, не є спірною.

Лише з 04 липня 2023 року позивач зареєстрований та проживає в селищі Маневичі Волинської області (віднесено до зони гарантованого добровільного відселення), що видно з довідки виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 25 липня 2024 року №2795 (а.с.14) та витягу з Реєстру територіальної громади від 04 липня 2023 року (а.с.11).

Оцінюючи надані позивачем документи для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідач 1 за змістом довідки від 16 липня 2024 року №410 встановив, що ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у населеному пункті, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення (село Комарове Маневицького району Волинської області), враховуючи момент аварії на Чорнобильській АЕС з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1986 року (2 місяці), тобто у період, коли він був студентом Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки.

За доводами позивача у позовній заяві він під час навчання в Луцькому державному педагогічному інституту імені Лесі Українки (згідно з дипломом НОМЕР_2 від 02 липня 1991 року - з 01 вересня 1985 року по 28 червня 1991 року, а фактично з 01 вересня 1985 року по 30 червня 1986 року та з 01 вересня 1988 року по 28 червня 1991 року, позаяк з 01 липня 1986 року по 23 травня 1988 року останній проходив строкову військову службу) проживав у селі Комарове Маневицького району Волинської області та він щодня їздив на навчання рейсовим автобусом до міста Луцька (місце знаходження навчального закладу) та після занять повертався автобусом в село Комарове, до батьків.

Відповідач же заперечує можливість постійного проживання у вказаний період з огляду на те, що місце проживання нерозривно пов`язане з місцем навчання. Про форму навчання (денна, заочна) позивач не надав доказів органу Пенсійного фонду та у рішенні від 02 серпня 2024 року №10 відповідач 1 рекомендував надати уточнюючу довідку щодо навчання, що є доцільним для об`єктивного визначення періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки місце навчання віддалене від місця реєстрації та проживання, вказаного у довідці від 16 липня 2024 року №410, виданої старостою сіл Комарове, Новосілки.

Така довідка видана, зокрема, на підставі акта обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 03 липня 2023 року (а.с.17).

Судом досліджено вказаний акт, який складений комісією в складі старости сіл Комарове, Новосілки та громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Семенюка В.Т. про обстеження умов проживання ОСОБА_1 у житловому будинку його батьків під час навчання у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки з 01 вересня 1985 року по 30 червня 1986 року та з 24 травня 1988 року по 02 липня 1991 року. Актом встановлено, що на навчання останній їздив щодня рейсовим автобусом та щодня повертався після навчання додому у село Комарове, оскільки гуртожиток в інституті йому не надавався. Аналогічного змісту заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 06 серпня 2024 року про проживання ОСОБА_1 в селі Комарове у період з 24 травня 1988 року по 02 липня 1991 року долучені до матеріалів позовної заяви (а.с.18-20).

Суд зазначає, що доказами в адміністративному судочинстві є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Суд оцінює докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 73-76 КАС України).

На переконання суду, проживання позивача в селі Комарове Маневицького району Волинської області у домогосподарстві його батьків згідно з довідками від 03 липня 2023 року №631, від 16 липня 2024 року №410, виданими на підставі акта обстеження умов проживання від 03 липня 2023 року (складений у часі через 37 років після аварії на Чорнобильській АЕС), об`єктивно не може підтверджувати факт постійного його проживання на території радіоактивного забруднення (як вказано в акті - з 01 вересня 1985 року по 30 червня 1985 року, з 24 травня 1988 року по 02 липня 1991 року).

Очевидним є те, що обстеження умов проживання може підтверджувати фактичні обставини на момент проведення такого дослідження, а не обставини у часі за кілька десятиліть потому. Поряд з тим на момент складання акта ОСОБА_1 , житель селища Маневичі, не був зареєстрований те не проживав за адресою обстеження умов проживання.

В акті не вказано правові підстави для його складання.

За чинним законодавством виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Центр надання адміністративних послуг видають довідку про фактичне місце проживання (послуга надається у разі наявності відповідного індивідуального рішення кожного органу місцевого самоврядування в межах території). Акт обстеження умов проживання складається посадовою особою місцевої ради - для житлової субсидії, включення до Реєстру осіб, які мають право на пільги, для пільг на оплату комунальних послуг, допомоги на догляд за особами з інвалідністю, допомоги одиноким матерям, соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям) за формою, затвердженою для цих цілей Міністерством соціальної політики України, підписується посадовою особою, громадянином, який звернувся за допомогою, і свідком.

Наведене дає підстави для висновку про неналежність та недопустимість акта від 03 липня 2023 року як доказу у справі.

Пояснення громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 06 серпня 2024 року (не надавалися до заяви про призначення пенсії від 25 липня 2024 року) щодо проживання позивача у селі Комарове під час навчання в інституті з 24 травня 1988 року по 02 липня 1991 року не є допустимими доказами у розумінні підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1; крім того, відсутні дані, які підтверджують їхнє перебування у селі Комарове у той період та обізнаність про особисте життя позивача, з яких джерел вони отримали інформацію про точний період проживання позивача.

Наданий суду епікриз від 04 липня 1988 року про перебування позивача на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні у Маневицькій центральній районній лікарні з 22 червня 1988 року по 04 липня 1988 року (а.с.21) не є доказом, на підставі якого можливо встановити постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце навчання на денній формі/служба в армії нерозривно пов`язане з постійним місцем проживанням особи.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Позивач не надав доказів та пояснень, де він був зареєстрований у період з 30 червня 1986 року та чому тоді реєстрація місця проживання (прописка) була відмінною від місця фактичного проживання; чому виникала необхідність знятися з реєстрації місця проживання у селі Комарове Маневицького району Волинської області, при тому, що як вказував позивач, він не був забезпечений гуртожитком на час навчання в інституті.

За обставин цієї справи суд вважає, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) дає йому право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, в тому числі й на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, проте матеріали справи не містять достатніх, належних, допустимих доказів, які б вказували на наявність підстав для зниження позивачу віку та призначення пенсії за віком з 01 липня 2024 року.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, висновки Верховного Суду щодо застосування положень Закону №796-XII у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02 серпня 2024 року №10, а отже і для задоволення вимоги про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 01 липня 2024 року. Тобто, у задоволенні позову належить відмовити.

Водночас позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з підтвердженням місця фактичного проживання у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року належними та допустимими доказами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158Б, ідентифікаційний код юридичної особи 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк