Справа № 120/7932/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7932/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

09 грудня 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному розмірі за період з 01.01.2023 року по 26.09.2023 року, щодо невиплати грошового забезпечення відповідно до вимог абз. 4,5,6 п. 5 Постанови № 1078 за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року, щодо розрахунку одноразових видів грошового забезпечення без урахування індексації за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року, щодо виплати компенсації за період за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року - повернуто особі, що її подала.

Прийнято позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності щодо визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному розмірі за період з 09.01.2018 року по 28.02.2018 року, щодо невиплати грошового забезпечення відповідно до вимог абз. 4,5,6 п. 5 Постанови № 1078 за період з 09.01.2018 року по 28.02.2018 року, щодо розрахунку одноразових видів грошового забезпечення без урахування індексації за період з 09.01.2018 року по 28.02.2018 року, щодо виплати компенсації за період за період з 09.01.2018 року по 28.02.2018 року.

Не погодившись із судовим рішенням в частині повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу.

З урахуванням вимог ст. 312 КАС України справу належить розглядати у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення у належному розмірі за період з 09.01.2018 року по 26.09.2023 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.06.2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку пропущенням строку звернення із позовними вимогами за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року.

Від позивача надійшла заява на викання вимог ухвали, у якій останні вказує, що строк звернення ним не пропущено, оскільки про порушення своїх прав він дізнався лише з моменту отримання листа від військової частини.

Вважаючи, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави поважності причин пропуску такого строку не є поважними, Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 04 липня 2024 року повернув позовну заяву позивача в частині позовних вимог щодо визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному розмірі за період з 01.01.2023 року по 26.09.2023 року, щодо невиплати грошового забезпечення відповідно до вимог абз. 4,5,6 п. 5 Постанови № 1078 за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року, щодо розрахунку одноразових видів грошового забезпечення без урахування індексації за період з19.07.2022 року по 26.09.2023 року, щодо виплати компенсації за період за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року, на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Приписами статті 122 КАС передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед статтею 122 КАС.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі Закон № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів позовної заяви видно, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби, виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 26.09.2023. Тобто позивач залишив військову службу після 19.07.2022, отже, на спірні відносини поширюються норми статті 233 КЗпП у редакції Закону № 2352-IX.

Позивач оспорив у судовому порядку бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення у належному розмірі за період з 09.01.2018 по 26.09.2023 лише 18.06.2024, тобто з пропуском строку, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює посилання скаржника на частину другу статті 233 КЗпП в контексті того, що про порушення своїх прав він не знав у зв`язку з не одержанням ним від роботодавця письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Тут слід звернути увагу, що приписами частини другої статті 233 КЗпП встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У свою чергу, стаття 116 КЗпП регулює питання строків розрахунку при звільненні. Зокрема, в частині другій цієї статті йдеться про обов`язок роботодавця письмово повідомити працівника в день звільнення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні).

Отже, дата отримання позивачем письмового повідомлення мала б значення у тому разі, якби спір був пов`язаний із виплатою усіх сум, що належать працівникові при звільненні, і строк звернення з таким позовом регулювався б частиною другою статті 233 КЗпП.

Натомість, у цій справі вирішується трудовий спір про стягнення індексації грошового забезпечення, що є складовою заробітної плати, і строк звернення з таким позовом установлений частиною першою статті 233 КЗпП та становить три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказане узгоджується з позицією ВС у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові 12 вересня 2024 року у справі № 200/5637/23.

Отже, вказаний тримісячний строк позивачем пропущено.

До позовної заяви позивачем долучено копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2023 №270 у якому визначено всі належні позивачу сум при звільненні.

Суд відмічає, що оскільки про невірне нарахування індексації грошового забезпечення позивач мав дізнатися після отримання грошового забезпечення в наступному місяці, а у наказі про звільненні не визначено такі види доплат, тому позивач не був позбавлений права звернення до відповідача із вимогою нарахувати належні суми.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що про порушення його прав йому стало відомо тільки після отримання відповіді військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2024 №875/2615, оскільки звернення до відповідача свідчить лише про те, що позивач почив вчиняти дії щодо захисту його порушеного права позивач 24.04.2024 (дата звернення до відповідача із заявою), тобто через пів року після звільнення з військової служби.

Відтак, суд не приймає посилання ОСОБА_1 на отримання відповіді військової частини НОМЕР_1 як на поважність причин пропуску строку звернення до суду. Інших причин пропуску строку звернення до суду, встановленого ст.233 КЗпП України, позивачем не зазначено.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду щодо нарахування та виплати йому за період з 19.01.2017 до 26.09.2023 року індексації грошового забезпечення, у т.ч протягом розумного строку до відповідача позовна заява та вимоги ухвали про надання мотивованої заяви про поновлення строку звернення до суду не виконано.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 КАС України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовна заява в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 року по 26.09.2023 року підлягає поверненню.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.