Справа № 520/16567/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 р. № 520/16567/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення щодо старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_3 штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ";

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з 25.05.2024;

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » прийняти рішення про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення " ІНФОРМАЦІЯ_3 штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» на підставі його рапорту від 28.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що накази відповідача від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення та від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправними, та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тому підлягають скасуванню. Зазначає, що службове розслідування було проведено відносно позивача упереджено, з суттєвими порушеннями Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , з 28.09.2018 по 24.05.2024 проходив службу в Національній поліції України.

З 05.04.2023 по день звільнення позивач перебував на посаді заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 травня 2024 року позивач ознайомився із наказом № 821 о/с від 24.05.2024 "По особовому складу", яким його було звільнено з служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Також, 24 травня 2024 року позивач ознайомився з наказом № 248 від 08.04.2024 Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії на підставі рапорту про його відсутність на службі без поважних причин з 02.04.2024.

Не погоджуючись із вказаними наказами, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ (далі - Статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого й гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі й гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Пунктом 4 частини третьої статті 1 Статуту визначено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Згідно зі статтею 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 3 статті 13 Статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

зауваження; догана; сувора догана;

попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до частини сьомої статті 19 Статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частиною третьою статті 19 Статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Пунктом 1 Розділу VII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 зазначено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ, наказом Національної поліції України від 09.08.2022 № 568 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану» (зі змінами), наказом т.в.о. начальника ДПОП «ОШБ «Лють» від 28 липня 2023 року № 346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють» був встановлений внутрішній розпорядок для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють» святкові та вихідні дні тимчасово на період дії на території України правового режиму воєнного стану скасовуються.

Наказом начальника УПОП № З ДПОП «ОШБ «Лють» від 25.04.2023 № 102 «Про вжиття заходів щодо зміцнення дисципліни і законності» було попереджено про персональну відповідальність щодо дотримання дисципліни і законності підлеглим особовим складом.

Згідно з наказом Національної поліції України від 19.07.2022 № 507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції» у випадку безпідставної відсутності на робочому місці (на службі) більше ніж добу застосовувати до винних найсуворіший вид дисциплінарної відповідальності - звільнення зі служби в поліції. Розглядати в разі подання поліцейським, стосовно якого призначено службове розслідування у зв`язку з учиненням дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом 2 пункту 1 цього наказу, рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням питання про його задоволення виключно після наказу за результатами проведеного службового розслідування, яким буде надано оцінку діям поліцейського.

Згідно підпунктів 3, 4, 6 пункту 1 розділу IV посадової інструкції заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023 (далі - посадова інструкція), заступник командира взводу несе відповідальність за:

3) порушення Дисциплінарного статуту Національної поліції України та антикорупційного законодавства;

4) недотримання Присяги працівника поліції;

6) недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку та вимог законодавства про охорону праці, безпеки та протипожежного захисту.

Заступник командира взводу у разі неналежного виконання своїх посадових обов`язків несе кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Заступник командира взводу звільняється від відповідальності, якщо невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків є наслідком чинників, що виходять за межі його впливу.

Також згідно підпунктів 2, 4, 5, 8, 13, 20 пункту 3 розділу II посадової інструкції (завдання та обов`язки) заступник командира взводу зобов`язаний:

2) знати та неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, бути вірним Присязі працівника поліції, мужньо і вправно служити народу України;

4) безумовно виконувати накази прямих керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та невідкладно інформувати про це безпосереднього керівника;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

20) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Законом України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарним статутом визначено обов`язки поліцейського і поняття службової дисципліни. Службова дисципліна включає в себе і дотримання поліцейськими відповідного робочого розпорядку роботи, прийнятого у відповідному органі, в якому вони працюють.

У разі коли спеціальні закони не регламентують питання, що стосуються проходження служби певними категоріями осіб, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів, у такому випадку повинні застосовуватися загальні норми про працю, які регламентовані КЗпП України.

Отже, у разі невиходу поліцейського на роботу без поважних причин повинні застосовуватися норми статті 40 КЗпП України.

В свою чергу, пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше ніж три години протягом робочого дня) без поважних причин.

Тобто, для звільнення за вказаною нормою роботодавець повинен довести обставини відсутності працівника на роботі без поважних причин (та наявність в діях працівника вини у вчиненні даного дисциплінарного проступку). Для цього роботодавцю необхідно: встановити факт відсутності працівника на роботі три та більше години безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин; документально підтвердити факт відсутності працівника на робочому місці (документами, що підтверджують, можуть бути доповідна записка безпосереднього начальника працівника на ім`я керівника та акт про відсутність на робочому місці, підписаний комісією, що складається не менше ніж із трьох осіб); запросити у працівника письмове пояснення причини відсутності на роботі (якщо працівник відмовляється дати пояснення щодо вчиненого проступку, про це складається відповідний акт) тощо.

Також, згідно з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 листопада 2021 року у справі № 235/5659/20 зазначено, що: «Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше ніж три години безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навального закладу). Отже, визначальним для розв`язання питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше ніж три години протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності».

Так, судом встановлено, що згідно матеріалів службового розслідування, до відділу моніторингу УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» надійшли рапорти командира роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» майора поліції Солдатова Романа Борисовича, про те, що під час перевірки особового складу було виявлено відсутність на службі без поважних причин з 02.04.2024 заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Під час службового розслідування опитаний старший інспектор відділу кадрового забезпечення УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», капітан поліції Леміш Микола Володимирович, який пояснив, що старший лейтенант поліції Новік В.А. з 02.04.2024 відсутній на службі без поважних причин. Будь-яких документів, які б підтверджували законність його відсутності на службі, не надав.

З 02.04.2024 до теперішнього часу ОСОБА_1 не з`явився на службі, про що комісією у складі працівників УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» були складені акти про відсутність на службі УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Самойловича, 5 від 05.04.2024 № 4505/59/14-2024, від 08.04.2024 № 4594/59/14-2024, від 09.04.2024 № 4658/59/14-2024, від 10.04.2024 за № 4802/59/14-2024, від 11.04.2024 за № 4827/59/14-2024, від 12.04.2024 за № 4838/59/14-2024, від 16.04.2024 за № 4952/59/14-2024 від 17.04.2024 за № 5002/59/14-2024, від 18.04.2024 за № 5036/59/14-2024, від 20.04.2024 за № 5106/59/14-2024, від 22.04.2024 за № 5121/59/14-2024.

25.01.2019 ОСОБА_1 склав Присягу працівника поліції відповідно до статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», підписаний текст якої був долучений до особової справи старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відповідно до пункту 9 Порядку складання Присяги працівника поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2015 № 1453 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07 травня 2019 року № 351).

Згідно отриманої інформації від відділу кадрового забезпечення (далі - ВКЗ) УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 дійсно з 28.09.2018 по теперішній час проходить службу в Національній поліції. На посаді заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» ОСОБА_1 перебуває з 05.04.2023.

Оскільки ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, 09.04.2024 відповідно до частини 2 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ за місцем мешкання останнього було направлено лист-виклик (вих. 4625/59/14-2024 від 09.04.2024) до відділу моніторингу УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» для надання пояснень з приводу відсутності на службі без поважних причин. Також, керуючись нормами частини 2 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, сканована копія листа-виклику від 09.04.2024 № 4625/59/14-2024 була направлена до наявних месенджерів ОСОБА_1 за номером телефону, який був отриманий у відділі кадрового забезпечення УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», а саме: +49.

Відповідно до частини 3 статті 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Статут) якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.

Так, 15.04.2024 комісією у складі інспектора відділу моніторингу УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» майора поліції Лучанінова Д.А., старшого інспектора відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції Кутненко Т.В. та старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» підполковника поліції Батранчі Д.А. був складений акт про відмову від надання пояснень ОСОБА_1 .

Дисциплінарною комісією були надіслані запити до Державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (вих. № 4614/59/14-2024 від 09.04.2024), «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» (вих. № 4615/59/14-2024 від 09.04.2024) та УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» (вих. № 4610/59/14-2024 від 09.04.2024) щодо отримання інформації про наявність або відсутність медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в період з 02.04.2024 до теперішнього часу.

У відповідях Державних установ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» та «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» інформацію про наявність відкритих листів непрацездатності не надано через лікарську таємницю.

У відповіді на запит УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» у заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 не було відкрито лікарняних листів непрацездатності за період з 02.04.2024 до теперішнього часу.

Таким чином, у УФЗБО ДПОП «ОШБ «Лють» відсутні відомості про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 з 02.04.2024 до теперішнього часу. Враховуючи вищевикладене, останній безпідставно був відсутній на службі з 02.04.2024 до теперішнього часу. Будь-які фактичні відомості, що підтверджують поважність причин відсутності на службі ОСОБА_1 , відсутні.

Опитаний під час службового розслідування ОСОБА_2 пояснив, що йому підпорядковується особовий склад роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», у тому числі старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , який несе службу у постійному пункті дислокації підрозділу у м. Дніпро. З 02.04.2024 до теперішнього часу ОСОБА_1 не виходить на службу без поважних причин. Будь-яких документів, які б підтверджували законність відсутності останнього, не надав. Про даний факт ним ( ОСОБА_2 ) було повідомлено керівництво підрозділу. Опитаний окремо зауважив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 з лютого 2024 року за усним наказом керівництва підрозділу був відряджений до роти № 1 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» у підпорядкування останнього.

Відповідно до наданої службової характеристики старший лейтенант поліції ОСОБА_1 за час служби в Національній поліції України зарекомендував себе посередньо. З покладеними обов`язками справляється у повному обсязі, не завжди проявляє розумну ініціативу та старанність. Готовий працювати в складних умовах, не рахуючись з особистим часом. Проте, не завжди розпочату роботу доводить до завершення, цілеспрямований у досягненні результатів лише у разі отримання власної вигоди. Здатний об`єктивно оцінювати свою роботу, спрямувати зусилля на виконання поставленого завдання. Поряд з цим, не прагне працювати над підвищенням свого професійного та фізичного рівня, може ігнорувати звернення та прохання колег, діяти за власним планом та не враховувати думку інших. У спілкуванні з громадянами та колегами ввічливий і тактовний, коректний, з повагою ставиться до оточуючих. Фізично розвинений посередньо. У стройовому відношенні підтягнутий. Здатний переносити труднощі служби. Державну таємницю зберігати може. Українською мовою володіє.

Таким чином, за сукупним аналізом наявних матеріалів службового розслідування, оцінивши їх зв`язок та достатність, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що заступник командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють» старший лейтенант поліції ОСОБА_1 безпідставно (без поважних причин) був відсутній на службі в період з 02.04.2024 до 22.04.2024, чим порушив службову дисципліну та вчинив дисциплінарний проступок.

В діях ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог пунктів 1, 6 частини першої статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, підпунктів 2, 4, 5, 8, 13, 20 пункту 3 розділу II посадової інструкції заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону № 1 (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») полку УПОП № 3 ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023 та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженого наказом т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 липня 2023 року № 346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють».

ОСОБА_1 як поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, а також утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що вчинені ОСОБА_1 дії свідчать про відсутність у нього високої свідомості, недотримання законодавства та призводять до приниження авторитету поліції. Такі дії не можна вважати гідними посади поліцейського та його особисті дані не можна вважати такими, що сприяють посиленню авторитету та довіри громадян до Національної поліції України, оскільки поліцейські власним прикладом та поведінкою зобов`язані зміцнювати авторитет закону серед громадян та неухильно його дотримуватись.

Обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , передбачені частиною четвертою статті 19 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ, відсутні.

Обставини, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , передбачені частиною шостою статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VІІІ, відсутні.

Причинами й умовами, що сприяли скоєнню зазначеного дисциплінарного проступку, стали особиста недисциплінованість ОСОБА_1 , нехтування ним вимог чинного законодавства України, наказів Національної поліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом Департаменту від 09.05.2024 № 105 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Вказаний наказ було направлено на адресу місця реєстрації (місце проживання) позивача, що підтверджується належними доказами.

Наказом Департаменту від 24.05.2024 № 821 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

З даним наказом позивач ознайомлений особисто під власний підпис, копію витягу з наказу позивач отримав 24.05.2024.

Щодо підстав звільнення ОСОБА_1 за порушення службової дисципліни, суд зазначає наступне.

Так, прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Згідно з частиною першою статті 23 Закону № 580 поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: 24) бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Частиною 2 статті 24 Закону № 580 визначено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Специфікою державних функцій покладених на органи поліції, особливо під час дії правового режиму воєнного стану, обумовлено певні обмеження конституційних прав і свобод працівників поліції, зокрема, таких як свобода пересування, право вільно залишати територію України тощо. Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону № 580).

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина 1 статті 17 Закону № 580).

Як передбачено частиною 1 статті 64 Закону № 580, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі № 160/6819/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Між тим, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений імперативно забезпечити зразкове та бездоганне дотримання публічним службовцем - поліцейським Закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з частиною 2 статті 18 Закону № 580 інститут Присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції безперервно та незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

За правилами частини 1 та 2 статті 19 Закону № 580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову. матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України". Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За приписами статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року № 1355/32807, згідно з розділом VI якого зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:

- дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

- підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

- обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

- посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

- пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

- пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

- пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

- документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

- обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:

- висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;

- вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;

- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;

- запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Частиною 1 статті 77 Закону № 580 передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

За Дисциплінарним статутом, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, які свідчать про його низькі морально-ділові якості, що суперечать інтересам законності, компрометують звання поліцейського.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Порушення моральних та етичних приписів може сприйматися як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 320/3085/20.

Посилання позивача на те, що на момент винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення він не мав діючих дисциплінарних стягнень, що вказує на протиправність наказу, застосування до нього найсуворішого стягнення, не нівелюють вчинений ним дисциплінарний проступок, який є грубим порушенням службової дисципліни.

Все це є достатньою підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та виключає можливість застосування до нього менш сурового покарання.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції є крайнім заходом дисциплінарного виливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Верховний Суд у постанові від 19 березня 2020 року по справі №360/3545/18 зазначив, що поняття "дискредитація" перебуває у тісному зв`язку із поняттям "дотримання морально-етичних норм" та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівників органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого стягнення - звільнення зі служби.

Викладене вище також узгоджується з висновками Верховного суду по справам № 480/4079/18 постанова від 19 травня 20022 року та № 420/10847/22 постанова від 28 вересня 2023 року (остання судова практика з аналогічних спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім цього належними доказами не доведено і відповідачем не встановлено, що під час службового розслідування відповідачем був порушений порядок (процедура) службового розслідування або порядок накладення дисциплінарного стягнення та звільнення позивача зі служби у зв`язку із реалізацією такого стягнення. Як вбачається зі змісту позову, позивач не покликається на докази, які доводять порушення процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, які б могли будь-яким чином впливати на правильність кваліфікації дисциплінарного проступку.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27.04.2021 у справі № 160/6819/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 28.09.2023 по справі №420/10847/22 зауважено, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Верховний Суд зауважив, що адміністративне притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, у порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 816/1534/16; від ІЗ. 10.2020 у справі № 805/3079/17- а, від 06.03.2019 у справі № 816/1534/16, від 26.11.2020 у справі № 580/1415/19, від 29.06.2021 у справі № 826/7187/17, від 24.09.2020у справі №420/602/19, від 28.11.2019 у справі № 120/860/19-а, від 29.06.2021 у справі № 826/7187/17.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

В межах спірних правовідносин, враховуючи встановлені в ході службового розслідування обставини, позивач скоїв під час дії воєнного стану дисциплінарний проступок, тому можна дійти висновку про співмірність застосованого дисциплінарного стягнення вчиненому проступку.

Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19 зроблено правовий висновок, що питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Водночас, треба зауважити, що порушення процедури при прийнятті рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Тобто, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, навіть за умови порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу, не може потягнути за собою безумовне скасування оскаржуваних наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі №826/9858/18.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 року по справі №815/4478/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88062004).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що був відсутній на службі у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за членом родини позивача - ОСОБА_3 , яка є рідною бабусею дружини позивача, та самопочуття якої раптово погіршилося.

Суд зазначає, що вказана обставина не може вважатися поважною причиною відсутності позивача на службі ні з підстав нормативно-правової оцінки такої причини, ні з підстав наявності непереборних обставин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено протиправності оскаржуваних наказів Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 09.05.2024 №105 в частині застосування дисциплінарного стягнення та від 24.05.2024 № 821о/с в частині звільнення зі служби в поліції щодо старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 2 роти № 3 штурмового батальйону №1 (" ІНФОРМАЦІЯ_2 ") полку управління поліції особливого призначення № 3 Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Щодо не звільнення позивача зі служби за власним бажанням, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся із рапортом про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», до керівництва Департаменту 28.02.2024 (вхідний № 2717 від 07.03.2024).

У свою чергу відповідач листом від 28.03.2024 № 2113-2024 повідомив позивача про нормативно-правове обґрунтування про підстави і порядок (механізм) звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, зокрема і у військовий час. Також позивача принагідно повідомлено, що невихід на службу без поважних причин є прогулом.

Так, спірні відносини, що склалися між сторонами регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 05.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580), який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Частиною першою статті 60 Закону № 580 передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 3 Закону № 580 у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 580 поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

У складі поліції функціонують, зокрема і поліція особливого призначення (пункт 6 частини третьої статті 13 Закону № 580).

Поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює у взаємодії зі Збройними Силами України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною спеціальною службою транспорту, Службою безпеки України боротьбу з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями (пункт 34 частини 1 статті 23 Закону № 580).

Разом із цим приписами частин першої-четвертої статті 24 Закону № 580 визначені додаткові повноваження поліції.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, можуть підпорядковуватися за рішенням керівника поліції відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві. Під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України" шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

Між тим, листом Національної поліції України від 31.05.2021 № 6684/01/12-2021 «Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням» керівникам територіальних (міжрегіональних) органів поліції, державних установ, що належать до сфери управління Національної поліції України, доведена вимога Голови Національної поліції України та зобов`язано: забезпечувати розгляд рапортів поліцейських про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з дотриманням вимог пункту 68 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова № 413). Вказані нормативно-правові акти є чинними і поширюються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби. Проходження служби в поліції припиняється наказами керівників, яким надано право звільняти зі служби в поліції (частини 2-4 Закону № 580).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені в Постанові від 09.02.2021 по справі № 826/10404/16: «нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися як спеціальні норми права до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів».

З постанов Верховного Суду від 09.02.2021 по справі № 826/10404/16, від 20.12.2019 по справі № 826/375/17 та від 30.09.2020 по справі № 826/16621/17 випливає, що відносини проходження служби не є трудовими, тому їх правове пріоритетне регулювання здійснюється нормами спеціального законодавства, а трудове законодавство застосовується у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд акцентує увагу на тому, що під час вирішення спорів щодо публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

В даному випадку норми КЗпП України не застосовуються, адже діють норми спеціального нормативно-правового акту - Наказу № 260.

Так, згідно листа Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування норм права у випадку колізії" при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Питання субсидіарного застосування норм трудового законодавства до правовідносин, пов`язаних з проходженням та звільненням з публічної служби, також неодноразово розглядались Верховним Судом.

Так, зокрема, у постановах від 15 березня 2019 року (справа № 814/2594/16), від 7 серпня 2019 року (справа № 820/5122/17), від 16 травня 2019 року (справа № 825/100/15-а) Верховний Суд зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Сфера дії законодавства про працю не поширюється на поліцейських, а також деяких інших осіб, які не мають статусу працівників по трудовому законодавству.

КзпП України згідно зі статтею 1 регулює трудові відносини виключно працівників, до кола яких особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, як спеціальні суб`єкти права, не належать, оскільки не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять саме службу цивільного захисту на умовах контракту.

Статтею 3 КзпП України визначена сфера дії законодавства про працю, а саме: законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» працівник - це фізична особа, яка працює на підставі трудового договору на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Тобто, поліцейські за своєю правосуб`єктністю відносяться до спеціальної категорій суб`єктів права, правовідносини з якими регулюються нормами спеціального законодавства.

Таким чином, суд зазначає про не можливість застосовування до спірних правовідносин законодавства про працю України, оскільки, як встановлено при розгляді справи, позивач не перебуває у трудових відносинах з ДПОП «ОШБ «Лють» як працівник, а саме проходить службу в поліції (він приймав присягу поліцейського), він за своїм правовим статусом належить до кола осіб, правовідносини які регулюються нормами спеціального законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 у справі № 8- рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Так, відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

У відповідності до підпункту «ж» пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Поряд із цим Постанова № 413, що була прийнята на виконання статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 р. № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29 жовтня 2012 р. № 618, Кабінет Міністрів України визначає наступні сімейні обставини та інші поважні причини звільнення, зокрема з органів внутрішніх справ:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Дію даної постанови поширено на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції згідно з Постановою КМ № 428 від 08.06.2005.

Проте, позивач у своєму рапорті щодо звільнення зі служби в поліції не вказав ані дату, з якої його необхідно звільнити, ані причин звільнення (поважні), що перелічені в Постанові № 413.

В спеціальному законодавстві, що стосується поліції відсутнє поняття трудовий договір, адже, як зазначалося раніше, працівники поліції не працюють, а проходять службу. Вказане позивачем в рапорті не може бути підставою для звільнення зі служби з органів внутрішніх прав у відповідності до вимог Постанови № 413, адже позивач не працює, а проходить службу у військовий час в спеціальному підрозділі поліції.

Так, не звільнення позивача слугувало не тільки цілям, поставленим керівництвом держави перед Національною поліцією України, та необхідністю виконання завдань поліції, передбачених Законом № 580, а й мало на меті забезпечення дотримання прав і свобод людей, гарантованих їм Конституцією України, отже, не може бути визнаним неефективним, або таким, що не відповідає інтересам служби.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та введенням правового режиму воєнного стану з 24.02.2022, усі військові формування України та правоохоронні органи України (у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України), а також окремі співробітники згаданих суб`єктів владних повноважень з указаної календарної дати, у силу ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 12, 21, 22 Закону України від 02.07.2015 №508-VІІІ «Про Національну поліцію» повинні / мусять безвідносно до наявності або відсутності події отримання окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключає легітимність обрання пасивної форми поведінки.

Як встановлено судом раніше, ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, передбачену статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої поліцейський, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Життєві обставини, психологічний стан та стан здоров`я позивача на час виникнення спірних правовідносин не могли слугувати підставою для звільнення за власним бажанням.

Положення ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» свідчать, що на період введення в Україні воєнного стану здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби в іншу місцевість. Тим паче позивач обізнаний про місце постійної дислокації, про місце несення служби.

До закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Така правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 05.02.2020 у справі № 819/744/16.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року в справі №826/16621/17 дійшов наступного висновку: «Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється».

Варто зауважити, що між позивачем та керівництвом ДПОП «ОШБ «Лють» так і не було досягнуто згоди щодо дати звільнення, адже наказ про його звільнення не видавався.

Між тим, у відповідності до статті 59 Закону № 580 розроблено «Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції», затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року № 1668/29798 (далі - Наказ № 1235).

Згідно із пунктом 2 розділу І «Загальні положення» Наказу № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Розділом II «Підстави для видання наказів по особовому складу» Наказу № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до розділу III «Порядок підготовки та видання наказів по особовому складу» Наказу № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі № 160/3607/19 висловив правову позицію, що приписи пункту 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці. Цей період надається також і для того, щоб особа визначилась, чи дійсно вона не хоче більше проходити службу в поліції та буде і надалі наполягати на звільненні, чи можливо особа поміркував змінила думку (намір) звільнитися.

Приписи Положення № 114 у частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону № 580-VІII, а лише встановлюють певні конкретизовані гарантії для осіб, що проходять службу, у разі звільнення за власним бажанням, а тому твердження скаржника про неможливість застосування до спірних правовідносин норм Положення № 114 є безпідставними. Норми статті 38 КЗпП України та статті 86 Закону №889-VІІІ не є спеціальними у спірних правовідносинах щодо звільнення працівника поліції зі служби за власним бажанням.

Судом встановлено, що у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача за власним бажанням.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов