Справа № 280/8869/24
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року Справа № 280/8869/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справ

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому з урахуванням уточнення (вх. №45230 від 30.09.2024) просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача в відношенні позивача з питання неприйняття військово-облікових документів, а саме: квитка офіцера НОМЕР_1 і наказу командира військової частини НОМЕР_2 за особовим складом №39, разом із дипломом серії НОМЕР_3 та заліковою випискою до нього, для призначення звання старшого лейтенанта;

зобов`язати відповідача внести відомості до особової справи позивача стосовно періоду проходження ним військової служби та присвоєного йому звання старшого лейтенанта наказом КСЗПО 22 липня 1998 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звання старшого лейтенанта отримав в період проходження контрактної служби від 08.08.1996 у в/ч НОМЕР_2 , а саме 22.06.1998, що підтверджують копії втраченого квитка офіцера НОМЕР_1 , виданого в/ч НОМЕР_4 та копії виписки з наказу командира частини в/ч НОМЕР_2 за особовим складом №39, до цього моменту проходив навчання в Голіцинскому військовому інституті прикордонних військ РФ, де йому було присвоєно звання лейтенанта, що підтверджує диплом серії НОМЕР_3 та виписки з залікової відомості до диплому НОМЕР_5 , які не були втрачені та знаходяться в нього у оригіналі. Пояснює, що після закінчення проходження військової служби від 07.04.1999, відмовився від російського громадянства, після чого отримав українське громадянство та встав на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання, однак документи підтверджуючі це були знищені в ході військової агресії Російської Федерації проти України, що підтверджує відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зауважує, що згідно з відповіддю №6902 від 28.08.2024 від ІНФОРМАЦІЯ_4 , підставою для відмови вбачається пп. 2.3.8 п. 2 розділу IV Мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України №321/1168 від 18.06.2018, а саме особи, які прибули з інших держав, мають військові звання офіцерського складу та набули громадянства України, беруться на військовий облік рядового складу. Також зазначає, що до 1996 року був громадянином України та після 1999 року повторно отримав громадянство України та в той же час став на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання, щоб не порушувати главу III Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 12.01.1999. ІНФОРМАЦІЯ_2 в своїй відповіді №Ю/7126 від 02.09.2024 відмовляється в підтвердженні звання старшого лейтенанта через відсутність відомостей про перебування позивача на обліку, що викликано втратою документів через військову агресію Російської Федерації проти України на які позивач вплинути не маю ніякої можливості, у зв`язку із чим змушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 24.09.2024 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою судді від 07.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідача не надходив.

На підставі частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянином України, про що свідчить паспорт НОМЕР_6 , виданий 17 червня 1999 року Пологівським РВУМВС України в Запорізькій області.

Позивач є внутрішньо переміщеною особа згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , проте фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 20.05.2022 №2304-.

Позивач стверджує, що в період проходження контрактної служби від 08.08.1996 у в/ч НОМЕР_2 отримав звання старшого лейтенанта, а саме 22.06.1998, що підтверджують копії втраченого квитка офіцера НОМЕР_1 , виданого в/ч НОМЕР_4 та копії виписки з наказу командира частини в/ч НОМЕР_2 за особовим складом №39, до цього моменту проходив навчання в Голіцинскому військовому інституті прикордонних військ РФ, де йому було присвоєно звання лейтенанта, що підтверджує диплом серії НОМЕР_3 та виписки з залікової відомості до диплому НОМЕР_5 , які не були втрачені та знаходяться в нього у оригіналі.

Листом від 13.05.2024 №1 вих. №К/4894 відповідач повідомив, що відповідно до електронної бази АІСТ «Оберіг» ОСОБА_1 на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває, особова справа відсутня, встановити її місце зберігання неможливо у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

На запит представника позивача від 20.08.2024 № ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 28.08.2024 №6902 повідомив, що громадянин України ОСОБА_1 після звільнення в запас ВС РФ по ст. 51 п. 64 (за власним бажанням) наказом начальника СЗРУ №62 від 07.04.1999 з військової частини НОМЕР_2 , на військовому обліку в районних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки м. Запоріжжя та Запорізької області не перебуває, військово-облікові документи з військової частини при звільненні не надходили. Відомості стосовно ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів АІТС «Оберіг» відсутні. Крім того, вказано, що відповідно до пп. 2.3.8 п. 2 розділу IV Мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України №321/1168 від 18.06.2018, особи, які прибули з інших держав, мають військові звання офіцерського складу та набули громадянства України, беруться на військовий облік рядового складу. Для вирішення питання запропоновано позивачу прибути до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік за місцем фактичного проживання.

Зі змісту листа-відповіді від 02.09.2024 №Ю/7126 на адвокатський запит представника позивача від 20.08.2024 № вбачається, що ОСОБА_1 на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває та ніколи не перебував, будь-які дані щодо проходження позивачем військової служби та присвоєння йому офіцерського звання відсутні, в зв`язку із чим не має можливості підтвердити наявність військового звання «старший лейтенант» ОСОБА_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття військово-облікових документів, а саме: квитка офіцера НОМЕР_1 і наказу командира військової частини НОМЕР_2 за особовим складом №39, разом із дипломом серії НОМЕР_3 та заліковою випискою до нього, для призначення звання старшого лейтенанта, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Частиною 9 ст. 14 Закону №2232-ХІІ визначено, що на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються:

організація і проведення медичного огляду допризовників, які викликаються на комісію, визначення їх придатності для військової служби;

виявлення і попередній відбір кандидатів для направлення до вступу на навчання у вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

направлення призовників, придатних за медичними та іншими показниками, для проходження підготовки з військово-технічних спеціальностей;

направлення для медичного огляду до призовної комісії Автономної Республіки Крим, обласних або Київської міської призовних комісій призовників, яких визнано непридатними до військової служби за станом здоров`я, та таких, що виявили незгоду з результатами медичного огляду;

прикріплення до лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання громадян України, яких визнано під час приписки тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я, та таких, що потребують обстеження або медичного нагляду. Відвідування лікувально-профілактичних закладів згідно з рішенням комісії з питань приписки для громадян-допризовників обов`язкове;

прикріплення до відповідних закладів освіти громадян України, які мають низьку освітню підготовку або не володіють чи недостатньо володіють державною мовою;

організація роботи з вивчення особистості призовників, їх морально-ділових якостей та сімейного стану;

зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких:

- за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час;

- раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

виключення з військового обліку громадян, яких:

- за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

- раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Частиною 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до п. 3 Порядку №1487 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з п. 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Військово-обліковими документами є:

для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;

для резервістів - військовий квиток.

Пунктом 22 Порядку №1487 визначено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Спірні відносини між сторонами склались з приводу протиправного, на думку позивача, неприйняття відповідачем його військово-облікових документів, а саме: квитка офіцера НОМЕР_1 і наказу командира військової частини НОМЕР_2 за особовим складом №39, разом із дипломом серії НОМЕР_3 та заліковою випискою до нього, для призначення звання старшого лейтенанта.

Так, позивач стверджує, що після закінчення проходження військової служби від 07.04.1999, відмовився від російського громадянства, після чого отримав українське громадянство та встав на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання, однак документи підтверджуючі це були знищені в ході військової агресії Російської Федерації проти України.

Згідно з ч. 1-6 ст. 14 Закону №2232-ХІІ взяття громадян України на військовий облік призовників проводиться з метою визначення наявних людських ресурсів, ступеня їх придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей.

Взяття громадян України на військовий облік призовників здійснюється у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Щороку протягом січня - березня беруться на облік громадяни України чоловічої статі, яким у рік взяття на військовий облік виповнюється 17 років.

Не підлягають взяттю на військовий облік призовників громадяни України, які відбувають покарання в установах виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру.

Органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності щороку у строки та в порядку, встановлені Кабінетом Міністрів України, зобов`язані подавати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списки громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік призовників.

Для взяття на військовий облік призовників громадяни України зобов`язані особисто прибути до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений у повістці, та подати необхідні документи, перелік яких установлюється Міністерством оборони України.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що внесення відомостей до особової справи позивача стосовно періоду проходження ним військової служби та присвоєного йому звання старшого лейтенанта передбачає перебування позивача на військовому обліку у відповідному районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання, для здійснення чого Порядком №1487 передбачена обов`язкова особиста присутність військовозобов`язаного для взяття його з військового обліку, що відповідає вимогам Порядку №1487, про що також було повідомлено позивача листом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 28.08.2024 №6902.

Частинами 1-3 ст. 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Разом з цим матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_1 на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , більш того, відповідачем у листі від 02.09.2024 №Ю/7126 вказано, що позивач не військовому обліку не перебуває та ніколи не перебував.

Доказів особистого звернення позивача з питання взяття його на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_8 матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу, що листами від 13.05.2024 №1 вих. №К/4894 та від 02.09.2024 №Ю/7126 відповідач не заперечував право позивача на внесення відомостей до його особової справи стосовно періоду проходження ним військової служби та присвоєного йому звання старшого лейтенанта, а лише повідомив про те, що ОСОБА_1 на обліку наразі не перебуває, його особова справа відсутня.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак