Справа № 371/1200/24
Суддя: Геліч Т. В.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний № 371/1200/24
Номер провадження № 2-а/371/36/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2024 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі головуючої судді Геліч Т.В. , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Київській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Миронівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Київській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Постановою ББА № 705001 від 08.08.2024, винесеної інспектором СРПП ВП №2 Обухівського РУП Паніним Давидом Германовичем, ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанову було складено з численними порушеннями законодавства України, зазначені в ній дані не відповідають фактичним обставинам. Поліцейським не зазначено та не надано жодного доказу вчиненого ним адміністративного правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, без додержання процедури винесення такої постанови, права та обов`язки особи,яка притягується до адміністративної відповідальності роз`яснені не були. Постанова складена нерозбірливим, нечитабельним почерком. Копія була одержана позивачем на запит адвоката, жодних доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення до постанови долучено не було.

Згідно з ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 20.08.2024 відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Інших процесуальних дій не вчинялось.

10.09.2024 відповідач,Головне управління поліції у Київській області, через підсистему «Електронний суд»,подав до суду відзив, вказав, що викладені в позовній заяві твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними,необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем надано відеозапис з автомобільного та портативного відеореєстратрів, яким підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Також, 11.09.2024 відповідач, Головне управління поліції у Київській області, через підсистему «Електронний суд», подав до суду клопотання про долучення відео доказів в якому просив долучити до матеріалів адміністративної справи відеозапис з портативного відеореєстратора.

10.11.2024 представником позивача адвокатом Лушкіном Ю.П. надано суду відповідь на відзив, просив залишити його без задоволення та задовольнити позовні вимоги.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно з постановою Відділення поліції №2 Обухівського РУП серії ББА № 705001 від 08.08.2024, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Із змісту зазначеної постанови слідує, що 08.08.2024 о 18 год. 30 хвпо вул. Вишнева, що в місті Миронівка, Обухівського району Київської області, водій ОСОБА_1 керував транспортнимзасобом автомобілем марки «Volkswagen», моделі«Passat», д.н.з. НОМЕР_1 ,порушив вимогу п. 2.3. в ПДР України (не був пристебнутим ременем безпеки), чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП., таким чином до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно положень ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.п. «в» п.2.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Таким чином, зазначеними нормами передбачено обов`язок водіїв користуватися засобами пасивної безпеки при русі транспортного засобу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом було досліджено оптичний диск з відеозаписами, що надані відповідачем.

Оптичний диск містить два відео файли під назвою«2-2-b3eccf40-6f76-11ef-9cc7-9dba3c4959df» (далі Відео 1) та «2-2-5c5a0710-6f77-11ef-97fb-0f656d3f8568» (далі Відео 2). Відео 1 та 2 містить запис із місця події.

Із Відео 1 вбачається, щовідеозйомка відбувається з салону службового авто поліції, на якому видно, як автомобіль поліції повертає праворуч, де на зустріч йому рухається автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», автомобілі зупиняються, оскільки ширина дорожнього покриття не дозволяє автомобілям розминутися.Вказане відбувається о 18 год 30 хв. 35 сек. В цей час, поліцейський виходить із службового автомобіля та підходить до зустрічного автомобілямарки «Volkswagen», починається розмова, відео закінчується о 18 год. 31. Хв.. 04 сек. На відео не зафіксована особа, яка керує автомобілем, як і не зафіксовано, чи пристебнутий ременем безпеки водій.

Відео 2 з нагрудної камери поліцейського починається о 18 год. 32. хв. 40 сек., зафіксовано, як поліцейський прямує до автомобіля, підходить до нього та тільки о 18 год. 33 хв. 20 сек. камера чітко фіксує, що водій не пристебнутий ременем безпеки.

Отже, з моменту зупинки автомобіля марки «Volkswagen», моделі«Passat» під керуванням ОСОБА_1 ,до моменту, як було зафіксовано, що водій не пристебнутий ременем безпеки, пройшло більше 2 хв.

Відповідно до ч. 2 Розділу ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення.

Згідно з пп. 1, 2 п. 1 розділу VII Інструкції, під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

На думку суду впродовж двох хвилин, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що не були зафіксовані через порушення безперервності відеозапису, водій мав можливість зняти ремінь безпеки. Тобто, відеозаписи з бодікамер поліцейських не підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом з непрестебнутим ременем безпеки, інші докази, що підтверджують факт порушення правил користування ременями безпеки у матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі № 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Суд враховує, що у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

Окрім того, Суд у зазначеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування адміністративної справи є обов`язковою та має передувати такому розгляду справи. Відеофіксація повинна здійснюватись із додержанням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

З аналізу вищезазначених норм процесуального права слідує, що законодавець встановив презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

З матеріалів справи не вбачається, що такий обов`язок суб`єктом владних повноважень виконано, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, зокрема, не представлено відео- або фото фіксації можливого порушення правил дорожнього руху, або свідків події на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

Отже, для винесення постанови про накладення стягнення за адміністративне правопорушення відповідна посадова особа на підставі належних та допустимих доказів повинна дійти до переконання, як про сам факт вчинення адміністративного правопорушення, так і про його вчинення саме цією особою.

У той же час, відповідачем у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягнення до відповідальності обставин та такі докази у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до норми статті 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

За таких обставин, оцінивши усі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б давали суду підстави дійти обґрунтованого висновку щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Щодо судового збору суд зазначає наступне.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», вказане підтверджується посвідченням УБД серії НОМЕР_2 від 08.06.2024.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням задоволення позову судовий збір у розмірі 605,60 грн. підлягає за стягненню на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області .

Керуючись ст.ст. 2, 6, 19, 20, 73-77, 139, 241-245, 153-163 КАС України, суд

у х в а л и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ББА № 705001 від 08.08.2024, винесену поліцейським СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції у Київській області судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійокна користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене та підписане 05.12.2024.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ