Справа № 940/1069/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Мандзюк С.В.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Справа № 940/1069/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач) в якому просив визнати постанову серії 4АВ №05766930 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що за кермом автомобіля перебував водій підприємства ОСОБА_2 , а не Позивач, що підтверджується посвідченням про відрядження, подорожнім листом та актом службового розслідування.

Крім того, Позивач стверджував, що Відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення порушення саме ОСОБА_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у випадках, коли транспортний засіб зареєстровано за юридичною особо, то відповідальною особою за забезпечення безпеки дорожнього руху є або керівник цієї юридичної особи, або працівник, відомості про якого мають бути внесені до Єдиного державного реєстру транспортних засобів як про належного користувача.

Суд врахував, що згідно з тимчасовим реєстраційним талоном, транспортний засіб було зареєстровано за юридичною особою КП «КНП Тетіївський ЦПМСД». Керівником цієї юридичної особи є ОСОБА_1 . Водночас, відомості щодо водія ОСОБА_2 , як належного користувача зазначеного транспортного засобу, Позивачем до матеріалів справи долучено не було.

Крім того, суд зазначив, що матеріли справи не містять доказів звернення ОСОБА_2 , до органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_1 , як керівника юридичної особи, правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, зазначаючи доводи, які були викладені у його позовній заяві.

Окрім того, Апелянт зазначає, що спірну постанову йому не надсилали, натомість, він отримав її вже від державного виконавця. Також ОСОБА_1 посилається на порушення Відповідачем ст.ст. 33, 268 КУпАП під час складення постанови, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Орім того, Апелянт стверджує, що ним було надано всі докази перебування за кермом автомобіля іншої особи, однак суд першої інстанції не прийняв їх до уваги. Також не було допитано свідка, хоча заявлялося відповідне клопотання.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається й на інші порушення норм процесуального права, зокрема здійснення судового розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що позбавило його можливості захистити свої права та висловити позицію в суді.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того у своєму відзиві Відповідач, зокрема зазначає, що Позивач пропустив строк звернення до суду з апеляційною скаргою.

У судове засідання ані Апелянт, ані його представник не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повістки-повідомлення в електронний кабінет представника Апелянта - Безуглої І.С. /т.1 а.с.109 зв./. Про причини неявки суду не відомо. Порадившись на місці, колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи без участі учасника справи, який не з`явився у судове засідання.

У зв`язку з викладеним вище, а також враховуючи клопотання представника Відповідача про розгляд справи без фіксації судового засідання, колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи без фіксації судового засідання, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 29.04.2024 інспектором Департаменту патрульної поліції Верещагіним О.О. винесено постанову серії 4АВ № 05766930 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, за змістом якої, 29.04.2024 о 08 год. 09 хв. за адресою м. Київ, Дніпровська набережна/Причальна особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 26 км/год., чим порушила п. 12.9. (б) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. За вчинене правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. /т1 а.с. 6/.

Згідно з тимчасовим реєстраційним талоном серії ДХХ №031273, транспортний засіб SUZUKI VITARA, н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано за юридичною особою КП «КНП Тетіївський ЦПМСД». Керівником цієї юридичної особи є ОСОБА_1 .

Відомості щодо водія ОСОБА_2 , як належного користувача зазначеного транспортного засобу до матеріалів справи долучено не було.

Разом з тим, Позивач ОСОБА_1 не погоджується зі спірною, зазначаючи, що він не є суб`єктом адміністративної відповідальності. На підтвердження зазначених обставин, Позивач надав до матеріалів позовної заяви: копію посвідчення про відрядження водія ОСОБА_2 до м. Біла Церква на підставі наказу від 26.04.2024 № 23; копію подорожнього листа легкового автомобіля від 29.04.2024; копію акта службового розслідування від 21.08.2024 /т. 1 а. с. 10, 11, 12/.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 січня 2020 року № 13 (далі- Інструкція №13).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта» 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункта».

Згідно з п. 12.4 ПДР України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

На підставі ч. 1 ст. 222 КУпАП у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частиною першою ст. 122 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 122 КУпАП встановлює відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу другого пункту першого розділу ІІ Інструкції №13, справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень в уповноваженому органі (підрозділі) Національної поліції України

Абзацом першим пункту другого розділу ІІ Інструкції №13 передбачено, що розгляд справ про адміністративні правопорушення здійснює уповноважений поліцейський шляхом опрацювання інформаційних файлів та метаданих до них за результатами автоматичної фіксації подій з ознаками адміністративного правопорушення, отриманих в електронному вигляді із системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (далі - Система), та інших відомостей, отриманих за допомогою Системи з відповідних реєстрів, баз (банків) даних, необхідних для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі (далі - адміністративна постанова).

Абзацом другим пункту третього розділу ІІ Інструкції №13 встановлено, що форму постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, наведено в додатку 1 до цієї Інструкції.

Пунктом п`ятим розділу ІІ Інструкції №13 встановлено, що уповноважений поліцейський під час опрацювання матеріалів автоматичної фіксації з використанням Системи з`ясовує наступне:

1) наявність фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, ознаки якого зафіксовані на фотознімках (відеозаписі) в інформаційному файлі;

2) відповідність символів номерного знака транспортного засобу на отриманих фотознімках (відеозаписі) символам, розпізнаним Системою;

3) наявність та повноту інформації про зафіксований транспортний засіб;

4) відповідність типу, марки та моделі зафіксованого транспортного засобу його реєстраційним даним, отриманим із Системи;

5) наявність у Системі інформації про те, що до моменту вчинення правопорушення зафіксований транспортний засіб вибув з володіння відповідальної особи внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать цьому транспортному засобу;

6) наявність та повноту інформації про відповідальну особу зафіксованого транспортного засобу, а в разі фіксації транспортного засобу зареєстрованого за межами України - інформації про особу, яка ввезла його на територію України;

7) наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Опрацювання матеріалів автоматичної фіксації здійснюється в один або два етапи (рівні) залежно від наявності та повноти інформації про зафіксований транспортний засіб або про особу, яка притягається до відповідальності, оцінки інших доказів у справі про адміністративне правопорушення.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що перевищення максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті більш як на 20 км/год є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченою частиною першою статті 122 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що перевищення максимально дозволеної швидкості руху транспортного засобу в м. Київ, що є населеним пунктом, на 26 км/год підтверджується матеріалами справи та не спростовано Апелянтом.

Натомість, обґрунтовуючи протиправність спірної постанови ОСОБА_3 зазначає, що за кермом автомобіля перебувала інша особа - ОСОБА_2 , та посилається на посвідчення про відрядження, подорожній лист та акт службового розслідування.

Однак, колегія суддів не приймає такі доводи до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до примітки до ст. 122 КУпАП, за якою Позивача було притягнуто до відповідальності, в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, суб`єктом правопорушення є зокрема особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно з тимчасовим реєстраційним талоном серії ДХХ №031273, транспортний засібVITARA, н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано за юридичною особою КП «КНП Тетіївський ЦПМСД». Керівником цієї юридичної особи є ОСОБА_1 , що сторонами не оспорюється.

Водночас, відомості щодо ОСОБА_2 , як належного користувача зазначеного транспортного засобу, Позивачем до матеріалів справи не долучено ані в суді першої, ані апеляційної інстанції.

Крім того, зміни до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 КУпАП не вносилися.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 , правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП як керівника юридичної особи за якою зареєстрований транспортний засіб.

Аналізуючи доводи Апелянта в частині допущення Відповідачем процедурних порушень під час прийняття спірного рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ОСОБА_1 стверджує, що Відповідачем порушено положення статей 33, 268 КУпАП, оскільки розгляд справи здійснювався на місці, без підготовки та надання Позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на протокол та постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі. Окрім того, під час застосування конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки правопорушення було зафіксовано в автоматичному режимі, що має особливості його розгляду. Зокрема, відповідно до ст. 258 КУпАП, у разі виявлення адміністративного правопорушення зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім того, при накладенні стягнення не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність не враховуються у випадку накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, що відповідає положенням ч. 2 статті 33 КУпАП.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги твердження Апелянта про те, що спірна постанова не була йому вручена своєчасно, однак зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Більш того, вказані обставини були враховані судом першої інстанції під час поновлення Позивачу строку звернення до суду з цим позовом.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду, апеляційний суд приймає до уваги доводи ОСОБА_1 в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо нерозгляду судом клопотання про виклик свідка, однак зазначає, що відповідно до абз.2 ч.2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Як вбачається з викладеного вище, таких обставин судом апеляційної інстанції встановлено не було.

Аналізуючи доводи Апелянта в частині позбавлення його можливості захистити свої права та висловити свою позицію в суді, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності належить до категорії термінових справи та вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Окрім того, клопотання про розгляд такої справи в порядку загального провадження сторонам не заявлялося, а тому колегія суддів приходить до висновку, що справа №940/1069/24 правомірно розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Щодо доводів Відповідача, висловлених у відзиві на апеляційну скаргу про пропуск ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 286 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ч.2 ст.295 КАС України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскільки розгляд справ здійснювався без участі сторін, а належним чином завірена копія оскаржуваного рішення ані Позивачу, ані його представнику вручена не була, про що свідчить наявний у матеріалах справи конверт з відміткою про його повернення у зв`язку «відсутністю адресата за вказаною адресою», строк на апеляційне оскарження не є пропущеним.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим та не приймає до уваги твердження Відповідача про отримання оскаржуваного рішення адвокатом Безуглою І.С. в електронному кабінеті Електронного суду, оскільки вказані обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України та спростовуються матеріалами справи.

Так, картка руху документа лише підтверджує дату та час надходження рішення в електронний суд, однак не містить відомостей про його надходження до електронного кабінету конкретного користувача. Більш того, у матеріалах справи відсутні довідки про отримання Позивачем чи його представником оскаржуваного рішення суду першої інстанції у електронному кабінеті.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 09 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев