Справа № 577/5999/24
Суддя: Рідзевська І. О.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/5999/24
Провадження № 2-а/577/64/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого-судді Рідзевської І.О.,

за участю секретаря Скляр О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотоп адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника Янєвої Л.А., звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, просить скасувати постанову АП № 2980 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1Кодексу України про адміністративне правопорушення, вказана помилково дата «24 жовтня 2024 року», начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу в сумі 17000,00грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення. Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на його користь 605,60 грн сплаченого судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 , 23 жовтня 2024 року пройшов медичний огляд та був визнаний військово-лікарською комісією придатним до військової служби. 26 жовтня 2024 року ОСОБА_1 з`явився у визначений у повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли йому повідомили про те, що йому вручається повістка на відправку 28 жовтня 2024 року на військову службу під час мобілізації на особливий період, він відмовився від отримання вказаної повістки і попросив замінити йому військову службу на альтернативну (невійськову) службу, про що написав у повістці про відправку. Також, ОСОБА_1 26 жовтня 2024 року подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про заміну військової служби на альтернативну (невійськову) службу. Начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було проведено бесіду з ОСОБА_1 в ході якої було попереджено про кримінальну відповідальність за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про мобілізацію та оборону за статтями 114- 1, 336, 337 КК України, про що підписано Аркуш бесіди від 26.10.2024 року. Оператором Мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 с-т ОСОБА_4 було складено протокол №2980 про адміністративне правопорушення від 26.10.2024 року, за яким 26.10.2024 року об 11 год.30 хв. громадянин ОСОБА_1 в особливий період відмовився від отримання «Бойової» повістки, на відправку 28.10.2024 року, будучи оповіщеним 26.10.2024 року про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги абзацу 2 частини 1 та частини 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також вимоги абзацу 2 частини 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП. У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год. 45 хвилин 26 жовтня 2024 року. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . У Протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 написав пояснення щодо змісту протоколу, він пояснив, що від отримання повістки про відправку для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період відмовився у зв`язку з тим, що за релігійним переконанням не може проходити військову службу та просить замінити її на альтернативну службу. Далі посилається на свою належність до помісної Церкви у м. Конотоп « Святої Трійці» ХМОЦХВЄ «Джерело життя», яка входить в перелік релігійних організацій віровчення яких не допускає користування зброєю, також не може приймати присягу, бо надав присягу служити Господові. Надав Довідку про його належність до Церкви та Витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб. Посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено Постанову АП № 2980 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, у постанові вказана дата : «24 жовтня 2024року». В постанові було вказано, що «26 жовтня 2024 року, було встановлено факт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП громадянином ОСОБА_1 , який 26.10.2024 року о 11.30 год. в особливий період під час мобілізації відмовився від отримання «бойової» повістки на відправку 28.10.2024 року,будучі оповіщеним 26.10.2024 року про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою проходження медичного огляду та визначення придатності на особливий період. З постановою АП № 2980 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не погоджується, вважає її протиправною та такою,що підлягає скасуванню. За таких обставин позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши усі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Відповідачем ухвалено оскаржувану постанову №2980 від 24.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за порушення військовозобов`язаним 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: 26.10.2024 року відмовився отримувати повістку на відправку 28.10.2024 року будучі оповіщеним 26.10.2024 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» з метою проходження медичного огляду та визначення придатності на особливий період, чим порушив вимоги ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час дії воєнного стану.

Позивач вважає, що уповноваженою посадовою особою відносно нього винесено протиправно постанову №2980 від 24.10.2024 року, оскільки позивач письмовою заявою від 26.10.2024 року в межах встановлених строків повідомив відповідача про те, що він не підлягає призову під час мобілізації на особливий період, чим виконав вимоги п.24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на Особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 в контексті триденного строку повідомлення про неприбуття у строк визначений у повістці на відправку. Подання письмової заяви від 26.10.2024 року із доказами, які засвідчують право на альтернативну (не військову) службу під час мобілізації не становить склад інкримінованого адміністративного правопорушення та не підлягає кваліфікації у вигляді пасивної поведінки суб`єкта правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 210-1 КУпАП визначено порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї ст., в особливий період (Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, де зазначено інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що громадяни України мають право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою згідно з Конституцією України та Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Згідно з положенням ч. 13 ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пов`язує із сукупністю ознак: 1) особа є священнослужителем; 2) особа закінчила вищий або середній навчальний духовний заклад; 3) особа здійснює професійну діяльність, займаючи посаду в релігійних організаціях, що діють за статутом (положенням), зареєстрованим у встановленому порядку. Отож посада священнослужителя в релігійній організації має бути професійною діяльністю особи.

Відповідно до розділу 5 Додатку А Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 16.08.2021 №923, професіонали в галузі релігії віднесені за кодом професії 2460 та за цим кодом передбачені такі назви робіт: «Єпіскоп (архієпіскоп, митрополит, голова об`єднання, старший пресвітер)», «місіонер», «священнослужитель (пастор, пресвітер)».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є членом помісної Церкви «Святої Трійці» в м.Конотоп, яка підпорядкована Християнській Місії «Джерело життя» об`єднаної церкви Християн Віри Євангельської, що зареєстрована відповідно до законодавства України від 16.10.2008 року. Віровчення релігійної громади закликає не використовувати зброю проти інших людей, тримати зброю та здійснювати присягу, що унеможливлює для ОСОБА_1 виконувати військовий обов`язок. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066 за своїм віровченням релігійна громада, до якої належить член церкви, знаходиться у Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов`язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, визначені Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено, що на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.

Не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни: звільнені відповідно до законодавства від призову на строкову військову службу; яким відповідно до законодавства надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на строк дії відстрочки) (ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про альтернативну (невійськову) службу»).

У свою чергу, позивач є мобілізованим на військову службу під час мобілізації в особливий період, а не призваний на строкову військову службу, яка дає право на заміну такої служби альтернативною.

Крім того, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час військового стану не визначена.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону альтернативна служба запроваджується замість проходження строкової військової служби, на яку призивають громадян зазначених у ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» віком 18-25 років. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон не передбачає.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права гарантує кожній людині право на свободу думки, совісті та релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних та ритуальних обрядів та вчень. Відступ від положень Пакту не допускається навіть під час надзвичайного становища в державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Статтею 9 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики та ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання відповідно до положень ч. 2 цієї ст. підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за таких умов, як: законність; легітимна мета - інтереси громадської безпеки, необхідність охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі, а також захист прав і свобод інших осіб; пропорційність, що окреслює межі правомірного втручання у право і дозволяє здійснення його лише в тій мірі, в якій це необхідно для досягнення зазначених законних цілей.

Ані положення Пакту, ані положення Конвенції прямо не передбачають права людини відмовитися від виконання військового обов`язку з міркувань совісті, у тому числі з мотивів релігійних переконань, і не унормовують порядок його реалізації.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженим на те органом відповідно до вимог КУпАП, права ОСОБА_1 , як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи були дотримані, а вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є доведеною та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання позивача на незаконність оскаржуваної постанови через те, що він за релігійним переконанням має право не отримувати повістки, суд не бере до уваги, оскільки протокол та постанова винесені відносно позивача за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Об`єктивна сторона правопорушення, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: не з`явлення за викликом до РТЦК для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Релігійне віросповідання, не є законною підставою для неявки до РТЦК.

Крім того, суд зауважує, що призов на військову службу по мобілізації не означає автоматично, що особа буде зобов`язана брати до рук зброю, адже вона може бути задіяна у ремонті техніки, будівництві укріплень, вивезенні поранених, перевезенні вантажів та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.

Щодо посилання позивача на те, що керівник Конотопського РТЦК не проводив розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд не бере до уваги, оскільки не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд приймає до уваги, що позивачем не заперечується та підтверджується той факт, що оскаржувану постанову ухвалено відповідачем саме 26.10.2024 року, а не 24.10.2024 року. Вказана обставина доводиться матеріалами справи та визнається учасниками справи.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП саме постановою від 26.10.2024 року, а технічна помилка в написанні дати ухвалення постанови не вплинула на всебічний, повний і об`єктивний розгляд справи.

Отже, дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази, кожен окремо, та в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КУпАП . Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ч.3 ст.210, ст.ст.268, 278 - 280, 285, 289, 293 КУпАП, ст. ст. 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Конотопський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення, відповідно до частини четвертої статті 286 КАС України.

Суддя Рідзевська І. О.