Справа № 380/12110/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року м. Львівсправа № 380/12110/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01 травня 2024 року № 66 про відмову щодо перерахунку пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» ОСОБА_1 та перехід не пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ з дня звернення із заявою від 24 квітня 2024 року та здійснити перерахунок пенсії відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 23 квітня 2024 року № 001/вих - 05 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця від 23 квітня 2024 року № 001/вих - 07, виданих департаментом «Секретаріат ради» Львівської міської ради;

- судові витрати зі сплати судового збору стягнути з відповідачів.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що отримує пенсію за віком та 24 квітня 2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо переведення її на пенсію державного службовця відповідно до положень Законів України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723) та від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01 травня 2024 року № 66, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також спірне/оскаржуване рішення), позивачці відмовлено у переведенні на такий вид пенсії, через відсутність у неї стажу на посаді державного службовця, адже у зв`язку з набранням чинності Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493) з 04 липня 2001 року посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями і періоди роботи на посадах самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби, оскільки за вказаними посадами складається Присяга та встановлюється ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, а не державного службовця.

Позивачка не погоджується із оскаржуваним рішенням відповідача-2, уважає його протиправним, оскільки в період з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року вона працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, які відносяться до відповідних категорій посад державної служби. Станом на 01 травня 2016 року стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державної служби, становить 10 років 10 місяців 07 днів. Загальний страховий стаж позивачки становить 42 роки 06 місяців 07 днів. Отже, з наведеного слідує, що позивачка з 06 травня 2005 року безперервно до 01 травня 2016 року займала посади служби в органах місцевого самоврядування, які віднесені до відповідної категорії державної служби, а тому відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону № 889 такі мають бути зараховані до стажу державної служби за період до набрання чинності Законом № 889. Відтак позивачка резюмує, що на час звернення до відповідача-1 за переведенням на інший вид пенсії досягла визначеного віку, має понад 42 роки загального страхового стажу, а стаж роботи на посадах, віднесених до посад державного службовця, станом на 01 травня 2016 року становить понад 10 років, тому вона має право на отримання пенсії державного службовця відповідно до положень Законів № 3723 та № 889.

Отже, позивачка вважає, що відповідач-2 протиправно відмовив їй у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця, а тому за захистом свого порушеного права вона звернулася з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що у зв`язку з набранням чинності Закону № 2493 з 04 липня 2001 року посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями і періоди роботи на посадах самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби, оскільки за вказаними посадами складається Присяга та встановлюється ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, а не державного службовця. Відповідно робота на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби по 04 липня 2001 року. За даними трудової книжки у позивачки відсутній стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723. З огляду на вказане станом на 01 травня 2016 року посада, яку позивачка обіймала, не віднесена до категорії посад державної служби, тобто на момент набрання чинності Законом № 889 позивачка не обіймала посади державної служби в державному органі, а тому права на переведення на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723 не має.

Отже, на переконання відповідача-1, відповідач-2 правомірно прийняв оскаржуване рішення про відмову у переведенні позивачки на відповідний пенсії, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні, а тому в задоволені заявленого позову просить відмовити повністю.

Відповідач-2, у належний спосіб повідомлений про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі та про своє право на подання відзиву на позовну заяву, а також доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 11 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 17 січня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за віком.

24 квітня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідними документами про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01 травня 2024 року № 66 «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 », прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно із заявою від 24 квітня 2024 року № 3975, оскільки у неї відсутній стаж на посаді державного службовця.

У цьому рішенні зазначено, зокрема про те, що основним критерієм, за яким слід визначити можливість зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, є встановлення згідно з посадою, яка обіймається, відповідного рангу. Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 працювала на посадах головного спеціаліста, завідувача сектору, заступника начальника відділу виконавчого комітету Львівської міської ради з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року. Прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування, присвоєно ранг посадової особи місцевого самоврядування. У зв`язку з набранням чинності Закону № 2493 з 04 липня 2001 року посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями і періоди роботи на посадах самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби, оскільки за вказаними посадами складається Присяга та встановлюється ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, а не державного службовця.

Позивачка, не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача-2, уважаючи його протиправним, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01 травня 2024 року № 66 «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ».

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року.

Згідно із статтею 90 указаного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Положення пунктів 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 закріплюють, що:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 10);

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 12).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.

Суд встановив, що оскаржуваним рішенням відповідач-2 відмовив позивачці у переведенні її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з підстав недостатності у неї стажу державної служби.

Згідно з цим рішенням відповідач-2 не зарахував позивачці час її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, після 04 липня 2001 року, тобто дати набрання чинності Законом № 2493, а саме з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року.

Оцінюючи таку поведінку відповідача-2, суд зазначає таке.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за період роботи (служби) до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з положеннями пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону № 2493 (в редакції, чинній станом на 01 травня 2016 року) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Положення статей 2, 3 Закону України № 2493 визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Класифікація посад в органах місцевого самоврядування визначена статтею 14 Закону № 2493. Так, відповідно до цієї статті до шостої категорії посад належать посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Відповідно до частини сьомої статті 21 Закону № 2493 пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Статтею 46 Закону № 889 визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті другому частини другої цієї статті зазначено, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229 (далі Порядок № 229), який є чинним з 01 травня 2016 року, до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Отож, як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Після набрання чинності Законом № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону № 889 та пункту 4 Порядку № 229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, зараховується до стажу державної служби.

Про це зазначив Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 351/1792/17.

Суд встановив, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 позивачка в період з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року працювала на різних посадах (головного спеціаліста, завідувача сектору, заступника начальника відділу) в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493. Прийняла присягу посадової особи органів місцевого самоврядування. Присвоєно ранги посадової особи місцевого самоврядування в межах відповідної категорії посад органів місцевого самоврядування.

Зважаючи на наведене вище правове регулювання, суд доходить висновку про те, що вказаний період роботи позивачки на посадах в органах місцевого самоврядування мав бути зарахований відповідачем-2 до стажу її державної служби.

Тож приймаючи оскаржуване рішення про відмову у переведенні позивачки з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю у позивачки необхідного стажу державної служби через незарахування до такого стажу періоду її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року відповідач-2 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені чинним законодавством.

З огляду на це спірне рішення відповідача-2 не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

Стосовно позовних вимог, що стосуються переведення позивачки з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснення перерахунку пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати, суд зазначає таке.

Обов`язковою умовою для збереження в особи права на отримання пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

У цій справі відповідач-2 дійшов висновку про відсутність у позивачки стажу державної служби через незарахування до такого стажу періоду її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року, що суд вище визнав протиправним.

Тому належить зобов`язати відповідача-2 зарахувати до стажу державної служби позивачки період її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року відповідно до записів у її трудовій книжці серії НОМЕР_2 .

Отже, оскільки остаточний обсяг стажу державної служби позивачки буде встановлений відповідачем-2 після зарахування спірного періоду роботи на посадах в органах місцевого самоврядування на виконання цього рішення, то вимога щодо зобов`язання пенсійного органу перевести позивачку з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та здійснити перерахунок пенсії відповідно до наданих довідок про складові заробітної плати є наразі передчасною, тому задоволенню не підлягає.

Суд відзначає, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше.

Водночас суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на отримання пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду України, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивачки у спірному випадку буде зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивачки від 24 квітня 2024 року та додані до неї документи про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Водночас підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії, необхідні для відновлення порушених прав позивачки, відсутні, оскільки наданих позивачкою документів цей пенсійний орган не досліджував, питання щодо переведення позивачки з одного виду пенсії на інший не вирішував, тож прав позивачки у межах спірних правовідносин не порушував. Оскаржуване рішення про відмову в переведенні позивачки з одного виду пенсії на інший за наслідками розгляду поданих документів приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а тому саме цей пенсійний орган як порушника прав позивачки належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення порушених прав позивачки.

Позиція суду з цього питання узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом правил статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 01 травня 2024 року № 66 «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», з 26 травня 2005 року по 05 квітня 2024 року відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 квітня 2024 року та додані до неї документи про перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1211,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна