Справа № 240/6826/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6826/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

09 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком при досягненні 60 років.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком з часу звернення із заявою, із 19.03.2024.

Позивач вважає, що подані нею документи у повній мірі підтверджують факт наявності стажу, що дає право на призначення пенсії за віком з урахуванням усіх періодів. При цьому відповідачем абсолютно необґрунтовано та безпідставно такі відомості до уваги не приймаються.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №88 від 27.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19.03.2024 по досягненню 60 років, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України" "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийняло рішення №88 від 27.03.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з недостатністю страхового стажу 31 рік.

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ГУ починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу від 24 років, після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу від 15 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Cтаттею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм законодавства дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

матеріалами справи підтверджується, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з недостатністю страхового стажу 31 рік.

Так, у рішенні вказано, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача на дату звернення становить 29 років 04 місяці 03 дні.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 01.09.1983 по 23.02.1983 навчання в Новоград-Волинському машинобудівному технікумі, відповідно наданого диплому від 03.03.1983 серія НОМЕР_1 , оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище. В наданому Витязі з державного реєстру актів №1 прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним заявниці - " ОСОБА_3 ";

- з 30.01.1995 по 27.07.1995 проходження курсів в ТПП "Новоград-Волинськпобут", відповідно наданої архівної довідки від 20.09.2023 № 496, оскільки відсутні дата та номер свідоцтва про закінчення курсів та дата присвоєння відповідної кваліфікації;

- з 16.02.1982 по 30.06.1982 в ВО "Херсонський комбайновий завод ім.Г.І.Петровського, з 02.04.1983 по 15.08.1983 Великолуцькому льонокомбінаті, з 01.09.1983 по 21.05.1984 в Псковському філіалі ЛТІ ім.Калініна, з 30.07.1984 по 11.06.1992 в Новоград-Волинському заводі Сільгоспмашин, з 16.10.1995 по 31.12.1997 в Новоград-Волинському ТМО, оскільки на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 дошлюбне прізвище ОСОБА_4 завірено не належним чином, а саме: відсутні дата та номер свідоцтва про шлюб, свідоцтво про шлюб не надавалося. Період роботи з 16.02.1982 по 30.06.1982 не підлягає зарахуванню, оскільки наявне виправлення в номері наказу про звільнення з роботи.

Суд не погоджується з такими висновками, з огляду на таке.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412) прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із пунктами 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

В свою чергу, пунктом 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, яка була затверджена наказом Мінпраці №58 від 29.07.93 (далі - Інструкція №58) визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Так, приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Згідно пункту "д" частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

До страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до диплому та записів у трудовій книжці, позивач з 01.09.1979 по 03.03.1983 навчалася на денному стаціонарі електромеханічного факультету в Новогорад-Волинському машинобудівному технікумі. Диплом виданий на двох мовах на ім`я ОСОБА_5 українською, та на ОСОБА_6 (російською).

У трудовій книжці позивача роботодавцем зроблено запис, що прізвище " ОСОБА_7 " змінено на " ОСОБА_3 " відповідно до свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 від 04.11.1989.

На запису міститься назва посади, підпис особи, яка здійснила запис, а також відтиск печатки.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що вказані записи, в тому числі, прізвища, зроблені на російській мові.

Відповідно до довідки Новоград-Волинського політехнічного фахового коледжу від 08.08.2023 №690 ОСОБА_8 навчалася на денному стаціонарі електромеханічного факультету в Новогорад-Волинському машинобудівному технікумі з 01.09.1979 до 03.03.1983.

У витязі з державного реєстру актів цивільного стану №1 від 14.07.2023 прізвище чоловіка вказано " ОСОБА_2 ", прізвище дружини " ОСОБА_2 ".

Разом з тим, суд відмічає, що рішенням Новоград-Волинського районного суду від 18.05.2015 у справі №285/1370 розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача ОСОБА_3 .

Частиною 3 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 2007 р. N 1064 визначено, що Реєстр ведеться українською мовою.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, що у актовому записі про укладення шлюбу та у свідоцтві про шлюб запис було здійснено українською мовою, а реєстратором не здійснювався переклад прізвища дружини.

З урахуванням встановлених судом обставин вбачається, що розбіжності у написанні прізвища позивача виникли внаслідок перекладу його з російської на українську мову.

Водночас, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що помилка при перекладі прізвища при внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження прізвища позивача не може впливати на достовірність зазначених у документах про трудову діяльність позивача даних та не може не підтверджувати факт роботи позивача.

Так, допущення посадовою особою відповідної установи описки у документі не може покладати тягар на особу, стосовно якої формується такий документ та така особа не може нести відповідальність за виявлені недоліки.

Окрім того, відповідачем не наведено жодних аргументів про те, що диплом стосується іншої особи, а не позивача. У дипломі прізвище позивача записано російською.

Слід наголосити, що витяг з реєстру актів цивільного стану, ні свідоцтво про шлюб, не підтверджують відповідний стаж роботи особи або період навчання.

Враховуючи викладене відповідачем не доведено суду, що відповідно наданого позивачем диплому від 03.03.1983 серія НОМЕР_1 не підтверджено її дошлюбне прізвище та, що ОСОБА_3 і ОСОБА_10 це різні особи.

Також у спірному рішенні вказано про не зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1983 по 23.02.1983 в Новогорад-Волинському машинобудівному технікумі.

Разом з тим, відповідно до довідки Новоград-Волинського політехнічного фахового коледжу від 08.08.2023 №690 ОСОБА_8 навчалася на денному стаціонарі електромеханічного факультета в Новогорад-Волинському машинобудівному технікумі з 01.09.1979 по 03.03.1983, що також підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до розрахунку страхового стажу, період навчання позивача з 01.09.1979 по 03.03.1983 не враховано, що на думку суду є протиправним.

Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано:

- період з 30.01.1995 по 27.07.1995 проходження курсів в ТПП "Новоград-Волинськпобут", відповідно наданої архівної довідки від 20.09.2023 № 496, оскільки відсутні дата та номер свідоцтва про закінчення курсів та дата присвоєння відповідної кваліфікації.

- з 16.02.1982 по 30.06.1982 в ВО "Херсонський комбайновий завод ім.Г.І.Петровського, з 02.04.1983 по 15.08.1983 Великолуцькому льонокомбінаті, з 01.09.1983 по 21.05.1984 в Псковському філіалі ЛТІ ім.Калініна, з 30.07.1984 по 11.06.1992 в Новоград-Волинському заводі Сільгоспмашин, з 16.10.1995 по 31.12.1997 в Новоград-Волинському ТМО, оскільки на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 дошлюбне прізвище ОСОБА_4 завірено не належним чином, а саме: відсутні дата та номер свідоцтва про шлюб, свідоцтво про шлюб не надавалося. Період роботи з 16.02.1982 по 30.06.1982 не підлягає зарахуванню, оскільки наявне виправлення в номері наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Постанова № 656) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.18 Постанови № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Водночас суд звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення/перерахунок пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення/перерахунку пенсії за віком.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірних періодів його роботи відповідно до трудової книжки із вказаних у рішенні підстав, є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача. Разом з тим, доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача відповідач не надав.

Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Органом Пенсійного фонду не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а та від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

Так, допущення посадовою особою відповідної установи описки у документі не може покладати тягар на особу, стосовно якої формується такий документ та така особа не може нести відповідальність за виявлені недоліки.

Крім того, відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції зі змінами станом на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №22-1) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення/перерахунку пенсії та перевірки наявного стажу роботи. При цьому, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

На переконання суду, відповідачем не здійснено усіх необхідних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 16.02.1982 по 30.06.1982 в ВО "Херсонський комбайновий завод ім.Г.І.Петровського не впливає на стаж роботи, оскільки у вказаний час позивач навчалася в Новоград-Волинському технікумі та проходила під час навчання практику.

Вказаний період охоплюється періодом навчання із 01.09.1979 по 03.03.1983, який підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періодів з 30.01.1995 по 27.07.1995 в ТПП "Новоград-Волинськпобут", з 02.04.1983 по 15.08.1983 Великолуцькому льонокомбінаті, з 01.09.1983 по 21.05.1984 в Псковському філіалі ЛТІ ім. Калініна, з 30.07.1984 по 11.06.1992 в Новоград-Волинському заводі Сільгоспмашин, з 16.10.1995 по 31.12.1997 в Новоград-Волинському ТМО , з 16.02.1982 по 30.06.1982.

З викладеного слідує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №88 від 27.03.2024 щодо відмови в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обґрунтовано скасоване як протиправне, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 19.03.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.