Справа № 460/2933/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/2933/24 пров. № А/857/19601/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шевчука Р.В. на ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року у справі №460/2933/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції Пацко Д.В., місце ухвалення селище Гоща, дата складання повного тексту 18.07.2024),-

В С Т А Н О В И В :

19.03.2024 року представник позивача адвокат Шевчук Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Національної поліції України про визнання незаконними дій працівників поліції стосовно тимчасового затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області ДПП Національної поліції України про визнання незаконними дій працівників поліції стосовно тимчасового затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик, - вважати неподаним та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представником позивача подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухвала є передчасною та такою, що перешкоджає праву позивача у доступі до правосуддя.

Апелянт покликається на те, що Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану ухвалу відмітив рух доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 починаючи з 26.05.2023 по 06.02.2024 підтвердженого інформацією Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 26.02.2024 за №017/02.5- 18/442, однак не визнав це поважними причинами для поновлення строку.

Разом з тим при ухваленні рішення судом не було спростовано обставини зазначені в заяві про усунення недоліків від 10.07.2024 в частині здійснення догляду за недієздатним батьком ОСОБА_2 до дня його смерті та здійснення поховання, щодо неналежного стану здоров`я позивача та знаходженням під постійним спостереженням лікарів, щодо перебування за межами України.

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було. Відповідно до ч. 4 цієї статті, його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач звернулась в Рівненський окружний адміністративний суд із даним позовом 19.03.2024 р.

22.03.2024 Рівненським окружним адміністративним судом винесено ухвалу про передачу адміністративної справи для розгляду за місцем проживання позивача до Рівненського районного суду Рівненської області.

30.04.2024 Рівненським районним судом Рівненської області справу передано за підсудністю до Гощанського районного суду Рівненської області.

Представником позивача одночасно з поданням позовної заяви заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що 22.05.2023 інспектор взводу №2 роти №3 батальйону УПП в Рівненській обл. ДПП здійснив огляд транспортного засобу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик. Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено на підставі ВП №69053672 від 19.05.2022. Про порушення прав їй стало відомо 22.05.2023.

За результатами перевірки матеріалів позовної заяви в порядку статті 171 КАС України, суддя встановив, що адміністративний позов подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України та ухвалою суду від 03.07.2024 року позовну заяву залишено без руху.

10.07.2024 представник позивача адвокат Шевчук Р.В. на виконання вимог ухвали суду подав заяву на усунення недоліків, відповідно до якої вказує, що дізнавшись про порушення її прав під час поміщення транспортного засобу на спеціальний майданчик 26.05.2023 позивач звернулася із заявою про надання безоплатної правової допомоги, за результатами розгляду якої, 31.05.2023 р. видано доручення адвокату Чехомському О.В.

30.06.2023 на підставі заяви адвоката Чехомського О.В., Рівненський МЦ з надання БВПД видано наказ за №51-за «Про заміну адвоката Рівненського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, який надає безоплатну вторинну правову допомогу» та 03.07.2023 видав доручення адвокату Ляшку Д.В.

01.03.2024 Логащук О.В. подала заяву до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про заміну адвоката Ляшка Д.В. у зв`язку із неузгодженням правової позиції.

06.02.2024 Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги на підставі заяви ОСОБА_1 наказом замінив адвоката Ляшка Д.В. та цього ж дня видано доручення адвокату Шевчуку Р.В. для надання безоплатної вторинної правової допомоги стосовно тимчасового затримання транспортного засобу та поміщення його на спеціальний майданчик.

Представник позивача адвокат Шевчук Р.В. вказав, що йому не відомо, з яких підстав попередні адвокати вчасно не звернулись до суду у встановлені процесуальним кодексом строки. Крім цього зазначив, що позивач була опікуном свого батька до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сама ОСОБА_1 має неналежний стан здоров`я, а також в період часу з 30.08.2023р. по 08.09.2023 р. перебувала за межами держави Україна.

Суд першої інстанції, позовну заяву повернув з тих підстав, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.

Відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Апеляційний суд зауважує, що підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Отже, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Представник апелянта вказує на те, що йому не відомо з яких причин адвокати із цим позовом звернулись до суду із пропуском встановленого законом строку.

Апеляційний суд висновує, що з наведеного слідує, що фактично поважність пропуску строку на звернення до суду обґрунтовується недобросовісною бездіяльністю представників Рівненський МЦ Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, які своєчасно не виконали своїх зобов`язань за договором про надання правничої допомоги.

Апеляційний суд також зазначає, що укладення з метою надання правової допомоги відповідного договору та надання представнику широкого кола повноважень не позбавляє особу, якій надаються такі послуги, в даному випадку позивача, перевіряти своєчасність та якість таких послуг.

Згідно з частини 3 статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, оплати судового збору тощо, проте, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій спрямованих на дотримання вказаних вимог процесуального закону.

З наведеного суд приходить до висновку, що порушення адвокатом строку звернення до суду спричинено в тому числі пасивною поведінкою позивача, як от невжиття заходів щодо підписання позовної заяви, перевірки щодо її подання від його імені адвокатом, стану розгляду справи протягом тривалого періоду часу тощо, а тому на думку суду, не є поважною причиною для поновлення такого строку.

Водночас позивачем не надано доказів того, що упродовж тривалого часу (10 місяців), а саме з дня, коли вона дізналась про порушення її прав ( 22.05.2023) до дня звернення до суду (19.03.2024), вона активно цікавилась результатами свого звернення Рівненського МЦ про надання безоплатної правничої допомоги, а саме подання позову чи вчинення інших дій з цією метою.

Щодо доводів апелянта про те, що при ухваленні рішення судом не було спростовано обставини зазначені в заяві про усунення недоліків від 10.07.2024 в частині здійснення догляду за недієздатним батьком ОСОБА_2 до дня його смерті та здійснення поховання, щодо неналежного стану здоров`я позивача та знаходженням під постійним спостереженням лікарів, щодо перебування за межами України, то колегія суддів зазначає, що такі є необґрунтованими з огляду на наведені вище обставини, зокрема що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, з урахуванням обставин її звернення про надання безоплатної правничої допомоги.

Інших причин поважності пропуску строку на звернення до суду позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені у заяві обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, а інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

При цьому, повернення позовної заяви та надання позивачу права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою позовною заявою, не є обмеженням доступу до суду, гарантованого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Р.В. залишити без задоволення, а ухвалу Гощанського районного суду Рівненської області від 18 липня 2024 року у справі №460/2933/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін