Справа № 520/12757/24
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 р. № 520/12757/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону () нарахувати компенсацію втрати частини доходів за період з лютого 2015 року по квітень 2024 року і стягнути зазначену суму на мою користь.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у порушення вимог статті 46 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ відповідач при виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №520/1625/21 не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячної додаткової грошової винагороди.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 01.07.2024 по 29.07.2024 перебував у відпустці, у період з 07.10.2024 по 11.10.2024 перебував на навчанні, з 28.10.2024 по 05.11.2024 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Позивач з липня 2009 року по січень 2020 року проходив службу на різних посадах в органах прокуратури України.

Наказом виконувача обов?язків військового прокурора об?єднаних сил від 22.01.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону та органів прокуратури з 28.01.2020, та виключено зі списків особового складу військової прокуратури.

Оскільки в день звільнення (28.01.2020) з позивачем не було здійснено розрахунку у повному обсязі, він звернувся за захистом порушених прав до суду з відповідним позовом.

Зокрема, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил (нині - Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону) з позовом про:

- визнання бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил, щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 22.09.2010 N? 889, протиправними;

- зобов?язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 16.08.2015;

- зобов?язання Офісу Генерального прокурора нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 17.08.2015 по 31.01.2018;

- зобов?язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.02.2018 по 28.02.2018.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 520/1625/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

За наслідками апеляційного перегляду вказаного рішення, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі № 520/1625/21 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 520/1625/21, визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу та зобов?язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.

На виконання вищезазначеного рішення суду Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону 13.04.2024 здійснено перерахунок та сплачено ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 457,03 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 11.04.2024 № 340, № 341, № 342.

У подальшому позивач звернулася до відповідача з заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з лютого 2015 року по квітень 2024 року.

У відповідь на вказане звернення відповідач повідомив позивача про те, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової винагороди.

Не погоджуючись з ненарахуванням і невиплатою відповідачем позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової винагороди, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі по тексту - Закону України №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону України №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, приписи зазначених статей Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Приписами статті 4 Закону України №2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до пункту 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно з пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Системний аналіз вказаних норм законодавства вказує, що законодавцем не встановлене першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не поставлено у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону України №2050-ІІІ та пункту 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 2 Закону України №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації грошового забезпечення). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Суд зазначає, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону України №2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі №420/7633/20, від 09.08.2022 у справі №460/4765/20.

Крім того, коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статті 2 Закону України №2050-III, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.02.2021 у справі №1540/3742/18.

З огляду на викладене, у даному випадку право на компенсацію особа набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі № 520/1625/21 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 520/1625/21, визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу та зобов?язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.

На виконання вищезазначеного рішення суду Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону 13.04.2024 здійснено перерахунок та сплачено ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 457,03 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 11.04.2024 № 340, № 341, № 342.

Зазначені обставини фактично не заперечуються учасниками справи.

Як вже зазначалося, у даному випадку підставою для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є затримка на один і більше календарних місяців виплати доходів згідно рішення суду.

Оскільки рішення суду у справі 520/1625/21, яке набрало законної сили, відповідачем було виконано 13.04.2024, затримка виконання рішення суду склала більше одного місяця.

Відтак, з урахуванням вже згаданих норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (зокрема статті 2 цього Закону), а також Порядку №159, суд вважає, що наявні правові підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, оскільки виплату належних сум (право на які визначено судовим рішенням, яке набрало законної сили у 2021 році) проведено з затримки у один місяць.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів та відповідно зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з лютого 2015 року по квітень 2024 року.

Щодо позовних вимог у частині про стягнути компенсації втрати частини доходів на користь позивача, суд вважає їх передчасними, оскільки стягненню підлягають лише нараховані суми.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, представником позивача подано заяву про вирішення питання розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 7300,00 грн.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 02.10.2021, копію акту про надання правової (правничої) допомоги від 21.11.2024 з детальним описом виконаних робіт та розрахунком на суму 7300,00 грн.

Керуючись ст.ст. 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів.

Зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з лютого 2015 року по квітень 2024 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов