Справа № 340/7511/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 340/7511/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року (суддя Брегей Р.І.)

у справі №340/7511/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачці середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.04.2019 по 26.08.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 02.04.2019 по 26.08.2023;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачці компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 02.04.2019 по 26.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, у серпні 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачці виплачена індексація грошового забезпечення на виконання рішення суду. Разом з тим, позивачка вважає, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила позивачці виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також протиправно не виплатила позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону №2050-ІІІ.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачці середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 02 квітня 2019 року по 26 серпня 2023 року), врахувавши правові висновки суду;

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачці компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини регулюються приписами статей 116 і 117 КЗпП України. Право на виплату індексації грошового забезпечення позивачка набула під час проходження військової служби. Несвоєчасна виплата індексації грошового забезпечення обумовлена бездіяльністю відповідача. Її причини не залежали від волі позивача. Суд першої інстанції вказав, якщо існує спір щодо суми заборгованості (у тому числі щодо її існування) і позов задоволено судом у повному обсязі, то працедавець має визначити заробіток, а якщо позов задоволено частково, то питання про сплату заробітку вирішує суд. Суд задовільнив позов про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення у повному обсязі. Тому, сплачуючи її, у військової частини виник обов`язок нарахувати і виплатити заробіток. Суд першої інстанції встановив, що відповідач не виконав його, чим допустив протиправну бездіяльність.

Також, суд вважав, що індексація грошового забезпечення складова останнього. Виплачуючи індексацію грошового забезпечення, у відповідача виник обов`язок виплатити і компенсацію згідно Закону №2050-ІІІ. Встановивши, що військова частина не дотрималась цих вимог, суд дійшов висновку про допущену відповідачем протиправну бездіяльність.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Скаржник вважає, що індексація грошового забезпечення не є основою грошового забезпечення військовослужбовців, на підставі якої відбулась, нібито, затримка розрахунку при звільненні, тим паче усі належні виплати при звільненні відповідачем сплачено позивачці вчасно. Зазначає, що відповідальність згідно ст. 117 КЗпП може настати виключно за наявності вини роботодавців. Вказує, що підстави для застосування до спірних правовідносин положень КЗпП відсутні. Звертає увагу, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом першої інстанції підтверджено матеріалами справи, наказом відповідача від 01 квітня 2019 року №60-рс позивачку звільнено з військової служби у запас. Наказом відповідача від 01.04.2019 №78 позивачку з 01 квітня 2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі №340/4446/22 між тими ж сторонами визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 31.03.2016 року по 28.02.2018 року з встановленням базового місяця для нарахування індексації квітень 2016 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 31.03.2016 по 28.02.2018 із встановленням базового місяця для нарахування індексації січень 2008 року.

26.08.2023 на виконання рішення суду у справі №340/4446/22 відповідач виплатив позивачці індексацію грошового забезпечення у розмірі 72448,18 грн.

Вважаючи, що військова частина НОМЕР_1 протиправно не здійснила позивачці виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а також протиправно не виплатила компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону №2050-ІІІ, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Щодо застосування до спірних відносин положень законодавства про працю, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, в якому визначені основні трудові права працівників.

Оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано правовідносини у сфері проходження військової служби, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, то застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані як правильно зазначено судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах, зокрема, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, від 20.05.2020 у справі №816/1640/17.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивачки) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, індексація грошового забезпечення на яку мала право позивачка, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, повинна бути виплачена у день звільнення позивачки із військової служби, а факт її несвоєчасної виплати є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст. 117 КЗпП України. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Як правильно з`ясував суд першої інстанції, у серпні 2023 року на виконання рішення суду у справі №340/4446/22 відповідачем сплачено позивачці індексацію грошового забезпечення у розмірі 72448,18 грн., однак вимоги ст. 117 КЗпП України щодо виплати позивачці відшкодування відповідачем не виконані.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачці середнього заробітку.

Стосовно не нарахування та невиплати позивачці компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - «компенсація») провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз вищенаведених норм, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013.

У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Такої правової позиції дотримувався і Верховний Суд у справах №120/9475/21-а (постанова від 29.03.2023), №620/7687/21 (постанова від 21.03.2023).

Враховуючи такі правові позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на виплату компенсації втрати частини доходів, оскільки матеріалами справи підтверджуються обставини несвоєчасної виплати позивачці сум індексації грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі №340/7511/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко