Справа № 640/5758/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року справа №640/5758/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,

Суть спору: 17.02.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08 травня 2019 року №Ф-271335-17.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що вимогою Головного управління ДФС у м. Києві від 08 травня 2019 року №Ф-271335-17 їй визначено до сплати недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, однак стверджує, що спірна вимога була прийнята контролюючим органом протиправно, оскільки позивач не є платником єдиного соціального внеску, єдиний соціальний внесок за неї сплачував роботодавець.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

10.10.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 30.12.2022 №03-19/7985/22 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/5758/22, що в той же день відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 прийнято до свого провадження дану справу. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Витребувано належним чином засвідчені докази у справі від позивача: копію трудової книжки позивача; довідки з місця (місць) роботи позивача за період з 01.01.2017 щодо позивача із зазначенням займаної посади, суми нарахованої та виплаченої заробітної плати помісячно із зазначенням суми нарахованого та сплаченого ЄСВ роботодавцями.

Витребувано належним чином засвідчені докази у справі від відповідача: зворотній бік інтегрованої картки платника на позивача з єдиного соціального внеску з повним описом графи «Опис операції» за весь наявний період його адміністрування; копію оскаржуваної вимоги від 08.05.2019 №Ф-271335-17 про сплату боргу (недоїмки) із доказами направлення та вручення позивачу; розрахунок суми заборгованості за оскаржуваною вимогою від 08.05.2019 №Ф-271335-17 із зазначенням підстав та періоду нарахування; копії усіх інших вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ із розрахунком суми заборгованості щодо кожної з таких вимог, та докази їх оскарження в адміністративному та/або судовому порядку; витяг з Державного реєстру фізичних осіб на позивача (РНОКПП НОМЕР_1 ) з моменту адміністрування ЄСВ податковим органом; докази направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-271335-17 до органів ДВС та відкриття виконавчого провадження.

29.10.2024 на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2023 через «Електронний суд» представником позивача подано витребувані докази, які зареєстровано судом 13.11.2024.

10.11.2024 через «Електронний суд» представником позивача подано заяву про зміну предмета позову, у якій останній просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 № Ф-271335-17-У. Уточнено номер оскаржуваної вимоги та найменування органу, який її видав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову від 10.11.2024 та повторно витребувано докази по справі від відповідача:

- зворотній бік інтегрованої картки платника на позивача з єдиного соціального внеску з повним описом графи «Опис операції» за весь наявний період його адміністрування; копію оскаржуваної вимоги від 08.05.2019 № Ф-271335-17-У про сплату боргу (недоїмки) із доказами направлення та вручення позивачу;

- розрахунок суми заборгованості за оскаржуваною вимогою від 08.05.2019 № Ф-271335-17-У із зазначенням підстав та періоду нарахування;

- копії усіх інших вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ із розрахунком суми заборгованості щодо кожної з таких вимог, та докази їх оскарження в адміністративному та/або судовому порядку;

- витяг з Державного реєстру фізичних осіб на позивача (РНОКПП НОМЕР_1 ) з моменту адміністрування ЄСВ податковим органом;

- докази направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 № Ф-271335-17-У до органів ДВС та відкриття виконавчого провадження.

15.11.2024 до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких він просив долучити до матеріалів справи витребувані судом докази та прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідач пояснив, що за даними інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у м. Києві як ФОП та в інтегрованій картці платника по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються автоматичні нарахування єдиного внеску за 2017 рік та щоквартальні нарахування за 1 квартал 2018 року - IV квартал 2020 року в розмірі мінімального страхового внеску, згідно обраної системи оподаткування, а саме за: за 2017 рік у сумі 8 448, 00 грн.; за I-IV квартали 2018 року в сумі 9 828,27 грн.; за I-IV квартали 2019 року в сумі 11 016,72 грн.; за I-IV квартали 2020 року в сумі 8 495,30 грн.

Так як сплата єдиного внеску платником не здійснювалась, то в інтегрованій картці ОСОБА_1 обліковується недоїмка, у зв`язку з наявністю якої надіслано оскаржувану вимогу.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 21 квітня 1998 року.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець 09.10.2006 та припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням 15.11.2021.

Як вбачається з матеріалів справи під час перебування на обліку в контролюючому органі як фізична особа-підприємець позивач мала статус платника, що обрав спрощену систему оподаткування.

ГУ ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 травня 2019 року №Ф-271335-17-У, якою повідомлено позивача, що загальна сума боргу платника податків з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 30.04.2019 становить 26539,26 грн., в тому числі недоїмка 26539,26 грн.

Заявою відповідача від 18.12.2019 № 13271/9/26-15-10-05-13 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 травня 2019 року № Ф-271335-17-У спрямовано для примусового виконання до Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві для виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2022 у справі № 640/5762/22, яке набрало законної сили 19.01.2023, задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві та Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування рішення.

Визнано протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві щодо визначення у вимозі про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 08 травня 2019 року № Ф-271335-17-У дати набрання нею чинності « 16.12.2019».

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савченко Юлії Йосипівни від 17.02.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 61260418.

Не погоджуючись з вказаною вище вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернулась до суду з цією позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Частиною п`ятою статті 8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 у редакції, яка діяла до 31 грудня 2017 року, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому в редакції статті 9 Закону №2464-VI, яка діє з 01 січня 2018 року, встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності, незалежно від факту отримання доходу.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статі 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя статті 9 Закону №2464-VI).

Пункт 7 частини першої статті 13 Закону №2464-VI передбачає, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464 не врегульовано.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86203700) зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зазначеній справі № 440/2149/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 по справі №160/3114/19 та в подальшому підтримана у постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19, від 05.11.2020 по справа № 460/2442/19, від 03.12.2020 по справі №140/2122/19 відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача та відомостей інтегрованої картки платника єдиного соціального внеску позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік в сумі 8448,00 грн, за кожний з чотирьох кварталів 2018 року по 2457,18 грн, за кожний з чотирьох кварталів 2019 року по 2457,18 грн.

Судом встановлено, що відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за позивача роботодавцями сплачені страхові внески: за березень 2019 року з доходу в розмірі 2295,14 грн за 17 календарних днів, за квітень 2019 року з доходу в розмірі 857,77 грн за 6 календарних днів, за травень 2019 року з доходу 680,71 грн за 5 календарних днів, за кожен повний календарний місяць з доходу в розмірі 4250,00 грн в червні 2019 року, з доходу в розмірі 5732,88 грн в липні 2019 року, з доходу в розмірі 4250,00 грн в серпні та в вересні 2019 року; з доходу в розмірі 4600,00 грн з жовтня по грудень 2019 року, з доходу 5000,00 грн з січня по серпень 2020 року, з доходу 5500,00 грн з вересня по грудень 2020 року.

Розмір мінімальної заробітної плати становив: протягом 2019 року у відповідності із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII - 4173,00 грн; у відповідності із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX з 01.01.2020 по 31.08.2020 4723,00 грн, з 01.09.2020 по 31.12.2020 - 5000,00 грн.

Отже, вказане підтверджує, що за період з червня 2019 по грудень 2020 за позивача сплачено єдиний внесок в розмірі, що не менший за мінімальний страховий внесок, визначений Законом №2464-VI.

Суд звертає увагу на те, що 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-VI (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

З пояснювальної записки до проекту Закону № 592-ІХ убачається, що його прийняття було обумовлено, зокрема, тим, що встановлення обов`язку сплати єдиного соціального внеску без отримання доходу не відповідає легальній меті державного регулювання цього виду відносин та є непослідовним у контексті самого Закону, який визначає об`єктом нарахування єдиного соціального внеску саме отриманий дохід.

З урахуванням цього, ґрунтуючись на принципі верховенства права слід дійти висновку, що відсутністьв інтегрованій картці платника відомостей про отримання позивачем доходів під час перебування у статусі фізичної особи-підприємця та відсутність інших фактичних доказів отримання позивачем таких доходів, виключає можливість фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом та наявність статусу платника єдиного внеску.

Таким чином, оскільки за період нарахування позивачка не була платником єдиного внеску, підстави для прийняття контролюючим органом спірної вимоги відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.2022 року у справі № 640/5762/22 визнано протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо визначення у вимозі про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 08.05.2019 № Ф-271335-17 У дати набрання нею чинності « 16.12.2019».

У відповідності з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлена рішенням суду у справі № 640/5762/22 протиправність дій Головного управління ДПС у м. Києві щодо визначення у вимозі про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 08.05.2019 № Ф-271335-17У дати набрання нею чинності « 16.12.2019» зумовлює протиправність вказаної вимоги.

Таким чином, вимога Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2019 №Ф-271335-17У є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність

та обґрунтованість прийнятої ним оскаржуваної вимоги.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 17 лютого 2022 року, наявною у матеріалах справи.

Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 08 травня 2019 року №Ф-271335-17У.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС

у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.