Справа № 580/7280/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7280/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Куць М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Коханій Олексія Володимировича на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року, суддя Кульчицький С.О., у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

У С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДПС у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь бюджету податковий борг в сумі 485 395,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі податкових повідомлень-рішень та податкових декларацій у відповідача виник узгоджений податковий борг, який у добровільному порядку не сплачений. Тому просить стягнути вказану заборгованість.

Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Коханій Олексій Володимирович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступні обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Черкаській області, має непогашений податковий борг перед бюджетом у сумі 485 395,15 грн, зокрема:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами, за результатами річного декларування у сумі 456 861,36 грн, що виник згідно наступних документів:

- акту про результати документальної планової виїзної перевірки від 18.06.2024 № 337/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 07.08.2018 у сумі 342 456,93 грн, з урахуванням сплати в сумі 23 177,42 грн;

- з податкової декларації про майновий стан і доходи № від 29.04.2024 зі строком сплати 10.05.2024 у сумі 12 440,22 грн.

Залишок несплаченої пені відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України складає 125 141,63 грн.

- по військовому збору у сумі 28 533,79 грн, що виник згідно наступних документів:

- акту про результати документальної планової виїзної перевірки від 18.06.2024 № 337/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 та податкового повідомлення-рішення № від 07.08.2018 у сумі 28 538,09 грн, з урахуванням сплати в сумі 13 420,11 грн;

- податкової декларації про майновий стан і доходи № від 02.02.2022 зі строком сплати 21.02.2022 у сумі 848,39 грн;

- податкової декларації про майновий стан і доходи № від 02.02.2023 зі строком сплати 12.05.2023 у сумі 1 123,81 грн;

- податкової декларації про майновий стан і доходи № від 29.04.2024 зі строком сплати 10.05.2024 у сумі 1 036,68 грн.

Залишок несплаченої пені відповідно до ст. 129 Податкового кодексу України складає 10 406,93 грн.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено факт направлення позивачем на адресу відповідача податкову вимогу стосовно сплати боргу з податку на доходи фізичних осіб.

Окрім того скаржник зазначив, що позивачем не було обгрунтовано чи має право контролюючий орган у податковій вимозі одночасно зазначати борг на доходи фізичних осіб та платіж з військового збору, чим на думку скаржника було порушено порядок та процедуру стягнення податкового боргу так, як на його думку, в даному випадку має бути окрема податкова вимога.

З огляду на зазначені доводи скаржника колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно з підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що податкове зобов`язання є грошовим виразом існуючого для платника податків (в тому числі податкового агента) податкового обов`язку зі сплати певного податку, виникнення, а також порядок та строки сплати якого, обумовлені нормами податкового законодавства.

Водночас до складу суми грошового зобов`язання включається як сума податкового зобов`язання, так і сума штрафної (фінансової) санкції, якщо податковим законодавством передбачено її застосування. При цьому виникнення у платника податків обов`язку по сплаті грошового зобов`язання зумовлене встановленням податковим органом порушення ним (платником податків) вимог податкового законодавства, що призвело до заниження податкових зобов`язань. Наслідком встановлення такого порушення є донарахування на підставі рішення податкового органу сум відповідного податкового зобов`язання та/або застосування штрафної (фінансової) санкції.

Правова позиція викладена у подібній справі №380/7694/20 постанова від 27.09.2022.

Порядок направлення та вручення податкових вимог визначені статтею 59 ПК України.

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.14.1.153 ст. 14 ПКУ).

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків (п. 59.1 ПКУ).

Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені ПК України строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, вищезазначені доводи скаржника щодо необхідності направляти боржнику різні податкові вимоги є безпідставними.

Щодо доводів скаржника про відсутність доказів направлення відповідачу податкової вимоги, то колегія суддів вважає їх також безпідставними.

Із матеріалів справи убачається, що податкова вимога форми «Ф» винесена ГУ ДПС у Черкаській області 18 квітня 2023 року № 0-2300, в якій зазначено про наявність у ОСОБА_1 станом на 17 квітня 2023 року податкового боргу у сумі 27 221,34 грн.

До даної податкової вимоги додано відповідний розрахунок.

Податкова вимога направлена боржнику 24.04.2023 та вручена 27.04.2023 про що свідчать матеріали справи (а.с. 11-12).

Щодо доводів скаржника про відсутність доказів наявності за відповідачем податкових зобов`язань, колегія суддів звертає увагу на наступне.

У відповідності до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як встановлено судом першої інстанції контолюючим органом прийнято податові повідомлення-рішення від 07.08.2018 № , № , яким відповідачу визначена сума грошового зобов`язання.

Право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки передбачене п. 75.1 ст. 71 ПК України.

Складений контолюючим за наслідками проведення перевірки акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від 18.06.2018 № 337/23-00-13-0214/ направлено відповідачу рекомендованим листом за адресою його реєстрації. Однак, не вручений відповідачу та повернулось позивачу з відміткою поштового відділення про причини невручення.

Зазначені податкові повідомлення-рішення від 07.08.2018 № , № були направлені відповідачу рекомендованим листом за адресою його місця реєстрації, однак, не вручені відповідачу та повернулись позивачу з відміткою поштового відділення про причини невручення.

У відповідності до п. 58.3. ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про те, що направлені контролюючим органом податкові повідомлення-рішення вважаються врученими.

Відповідно до п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Підпунктом 56.1 ст. 56 ПК України передбачає право платника оскаржити рішення, прийняті контролюючим органом (у т.ч. ППР) в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з вимогами п. 56.1 ст. 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Підпунктом 56.17.1. п. 56.17. ст. 56 ПК України визначено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження на підставі абз. 2 підп. 56.17.5. п. 56.17. ст. 56 ПК України вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач не надав до суду докази, які б свідчили про оскарження ним вищезазначених податкових повідомлень-рішень та їх скасування, а отже визначені податковим органом грошові зобов`язання є узгодженими у розумінні вимог чинного Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання визнається податковим боргом.

Відповідач не надав до суду доказів, які б свідчили, що контролюючий орган невірно обчислив суму грошового зобов`язання, яка є податковим боргом або ж що сума боргу є іншою. Не надано скаржником і доказів відсутності за ним податкового боргу.

Колегія суддів враховує, що контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання, тоді як доказів скасування таких ППР не має.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Коханій Олексія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.