Справа № 460/13448/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2024 року м. Рівне №460/13448/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.09.2024 №33 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати починаючи з 20 вересня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років на умовах визначених абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ та з врахуванням вимог до наявного страхового стажу відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка виснувана в постанові від 09 липня 2024 року по справі №240/16372/23, зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії період навчання в автошколі ДТСААФ з 29 грудня 1987 року по 15 квітня 1988 року, період проходження військової служби з 30 квітня 1988 року по 01 червня 1990 року, період роботи відповідно до довідки №2529 від 02.11.2023, виданої ВП Рівненська АЕС з лютого 1991 року по лютий 1993 року, період роботи відповідно до архівної довідки №113/3130.4-03/23 від 18.04.2023, виданої виконавчим комітетом Вараської міської ради з березня 1993 року по березень 1996 року, період догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи відповідно до пункту 13 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, з 01.04.1996 по 31.12.2003.

Ухвалою суду від 07.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак отримав відмову з підстав недостатнього страхового стажу, оскільки пенсійним органом враховано лише 6 років 11 місяців 10 днів. Зазначає, що сумарна кількість безпідставно не зарахованого страхового стажу становить понад 16 років, а тому страховий стаж становить більше 23 років, що є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ з врахуванням ч. 2 ст. 56 цього Закону. За наведеного вказує, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є протиправними, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідачі у встановлений судом строк відзивів на позов не подали. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Більська Воля Володимирецького району Рівненської області та є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 30.11.2022 повторно.

Згідно з довідкою Вараської міської ради Рівненської області с.Більська Воля від 22.07.2024 №676, позивач проживає в с.Більська Воля Вараського району Рівненської області з 09.03.1969 по 10.10.1986, з 25.12.1987 по 24.05.1987, з 10.07.1990 по даний час. Підстава видачі: погосподарські книги.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Більська Воля Володимирецького (Вараського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона).

Відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023, виданої Комунальним підприємством Володарської селищної ради «Трудовий архів», у документах архівного фонду СС «Промінь» село Логвин Володарського району Київської області, є відомості про те, що згідно книг обліку заробітку працівників колгоспу «Промінь», «Шлях Ілліча» та СС «Промінь» с.Логвин Володарського району Київської області, ОСОБА_1 дійсно працював у вищевказаному господарстві в 1986-1988 роках і виробив наступну кількість людиноднів і отримав таку заробітну плату помісячно. У 1986 році: січень 3 л/д та 19,16 з/плат, липень 16 л/д та 84,88 з/плат, серпень 26 л/д та 89,44 з/плат, вересень 24 л/д та 73,85 з/плат, жовтень 23 л/д та 68,16 з/плат, листопад 21 л/д та 87,66 з/плат, грудень 27 л/д та 80,00 з/плат. У 1987 році: січень 7 л/д та 16,52 з/плат, лютий 7 л/д та 25,31 з/плат, березень 24 л/д та 121,46 з/плат, квітень 41 л/д та 191,35 з/плат, травень 16 л/д та 73,10 з/плат, червень 42 л/д та 187,26 з/плат, липень 25 л/д та 176,96 з/плат, серпень 28 л/д та 127,30 з/плат, вересень 27 л/д та 176,74 з/плат, жовтень 23 л/д та 107,01 з/плат, листопад 29 л/д та 173,89 з/плат, грудень 19 л/д та 113,37 з/плат. За 1988 рік відомості відсутні (прочерки).

Згідно з довідкою ТСО України Володимирецької автомобільної школи від 24.07.2024 №045, ОСОБА_1 дійсно навчався у Володимирецькій автошколі ДТСААФ з 29.12.1987 по 15.04.1988 і отримав кваліфікацію водія транспортних засобів категорії «С» (3 класу). Форма навчання денна з відривом від виробництва. Підстава: наказ №14 від 29.12.1987, акт №7 від 27.04.1988.

Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , що виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 30.05.1988, ОСОБА_1 призваний на військову службу 30.05.1988. Звільнений в запас 01.06.1990.

Згідно з довідкою №2529 від 02.11.2023, виданої ВП Рівненської АЕС ДП НАЕК «Енергоатом», ОСОБА_1 отримував заробітну плату усього за лютий-грудень 1991 року 0,05154, за січень-грудень 1992 року 0,81315, за січень-лютий 1993 року 0,47797.

Згідно з записами №1 та №2 трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 : 08.03.1993 прийнятий на роботу в колгосп «Біле Озеро», 01.02.1997 звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до архівної довідки №113/3130.4-03/23 від 18.04.2023, виданої виконавчим комітетом Вараської міської ради, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 (так в документах), відпрацював у колгоспі «Біле Озеро» с.Більська Воля Володимирецького району Рівненської області з 1993 по 1996 рік. Кількість відпрацьованих вихододнів за 1993 рік 306, а саме: березень 31, квітень 30, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, листопад 31, 30, грудень 31. За 1994 рік відпрацьованих вихододнів 314, а саме: січень 42,8, березень 31, квітень 3, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, жовтень 31, листопад 15, грудень 31. За 1995 рік відпрацьованих вихододнів 248, а саме: січень 31, лютий 35, квітень 5, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, жовтень 24. За 1996 рік відпрацьованих вихододнів 52, а саме: січень 3,31, лютий 2, березень 16. Міститься інформація про суми нарахованої заробітної плати за період з березня 1993 року по квітень 1996 року.

Наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження підтверджується, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_3 . Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Довідкою Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради №134 від 01.10.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_4 від 22.04.1999.

20.09.2024 позивач звернулася із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.09.2024 №33 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тієї підстави, що відсутній необхідний страховий стаж не менше 24 років.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 55 років. Підтверджений період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 4 місяці 7 днів (з 26.04.1986 по 10.10.1986 5 місяців 15 днів, з 25.12.1987 по 24.05.1988 5 місяців, з 10.07.1990 по 31.12.1992 2 роки 5 місяців 22 дні). Загальний підтверджений період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення 33 роки 10 місяців 29 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років. Необхідний страховий стаж зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 24 роки. Страховий стаж особи становить 6 років 11 місяців 10 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 08.03.1993 по 01.02.1997, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі;

періоди роботи відповідно архівної довідки від 18.04.2023 з 1993 по 1996 роки, оскільки значиться « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 »;

період проходження військової служби відповідно військового квитка НОМЕР_2 від 30.05.1988, оскільки неможливо ідентифікувати дату призову;

періоди роботи відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023 за 1986 - 1988 роки, оскільки відсутній запис в трудовій книжці заявника, тому можливо буде розглянути зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи лише після підтвердження первинними документами;

час догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення ними 12-річного віку, оскільки в посвідченні дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи НОМЕР_4 відсутній підпис відповідальної особи.

Для зарахування періоду проходження військової служби необхідно надати військовий квиток або уточнюючу довідку з територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-ІV. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (в редакції Постанови Пенсійного фонду №55-1 від 19.12.2023);

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Так, пунктом 2.22 цього розділу передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України »Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є, зокрема (1) документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування (зокрема, відповідна довідка) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів (пункт 4.2 розділу IV Порядку №22-1).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 розділу IV Порядку №22-1).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право встановлення пільг і компенсацій мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, є підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень.

Право ж на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII мають особи, які постійно проживали (працювали), у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993, що підтверджується документами про проживання, які видані органами місцевого самоврядування (зокрема довідкою), як передбачено підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1.

Матеріалами справи підтверджено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше 3 необхідних років.

Як зазначалось судом, в спірному рішенні відповідача 2 вказано, що підтверджений період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 4 місяці 7 днів (з 26.04.1986 по 10.10.1986 5 місяців 15 днів, з 25.12.1987 по 24.05.1988 5 місяців, з 10.07.1990 по 31.12.1992 2 роки 5 місяців 22 дні). Загальний підтверджений період роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення 33 роки 10 місяців 29 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 6 років.

Таким чином, пенсійний вік позивача відповідно до статті 55 Закону №796-XII підлягає зниженню максимально на 6 років. Разом з тим, вказана обставина не є спірною у даній справі.

Спір у даній справі виник виключно щодо наявності чи відсутності у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

При цьому, однією з обов`язкових умов призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

За наведеного, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 54 роки (60-6).

Судом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачу виповнилося повних 55 років.

Оскільки, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , то 54 річного віку досягнув ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тому, вказана умова є дотриманою.

Суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ, яка є вирішальною у межах даної справи, є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, з урахуванням зменшення на 6 років, необхідний страховий стаж становить 24 роки.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідач 2 у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказав, що страховий стаж позивача становить 6 років 11 місяців 10 днів.

Відповідно до розрахунку стажу позивача за формою РС-право, 6 років 11 місяців 10 днів визначено з урахуванням періодів роботи (безробіття) починаючи з 28.05.2004, які не є спірними у справі.

Як вже зазначалось судом, за змістом оскаржуваного рішення від 27.09.2024, до страхового стажу позивачу не зараховано: періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 08.03.1993 по 01.02.1997, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі; періоди роботи відповідно архівної довідки від 18.04.2023 з 1993 по 1996 роки, оскільки значиться « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 »; період проходження військової служби відповідно військового квитка НОМЕР_2 від 30.05.1988, оскільки неможливо ідентифікувати дату призову; періоди роботи відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023 за 1986 - 1988 роки, оскільки відсутній запис в трудовій книжці заявника, тому можливо буде розглянути зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи лише після підтвердження первинними документами; час догляду за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення ними 12-річного віку, оскільки в посвідченні дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи НОМЕР_4 відсутній підпис відповідальної особи. Для зарахування періоду проходження військової служби вказано надати військовий квиток або уточнюючу довідку з територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Позивач вважає, що до страхового стажу також безпідставно не зараховано період навчання в автошколі ДТСААФ з 29 грудня 1987 року по 15 квітня 1988 року та період роботи відповідно до довідки № 2529 від 02.11.2023, виданої ВП Рівненська АЕС з лютого 1991 року по лютий 1993 року.

Так, щодо періодів роботи в колгоспі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), в редакції до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п.4).

Також, у спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), норми якої містять положення, подібні положенням Інструкції №58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Пунктом 18 Порядку №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Безпосередньо, Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі постанова Ради Міністрів СРСР №310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР №310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 6 Загальних положень всі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13).

Відтак, саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірних періодів роботи у колгоспі до страхового стажу, пенсійний орган зазначив, що періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 з 08.03.1993 по 01.02.1997 не підлягають врахуванню, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. При цьому, з покликанням на архівну довідку від 18.04.2023 (яка, як вже встановлено судом містить інформацію про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі), відповідач вказав, що не підлягає врахуванню період 1993 по 1996 роки, оскільки значиться « ОСОБА_1 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».

Також, не зараховано періоди роботи відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023 за 1986 - 1988 роки, оскільки відсутній запис в трудовій книжці заявника, тому можливо буде розглянути зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів роботи лише після підтвердження первинними документами.

За змістом позовної заяви позивач наголошує, що період роботи відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Як встановлено судом, відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023, виданої Комунальним підприємством Володарської селищної ради «Трудовий архів», у документах архівного фонду СС «Промінь» село Логвин Володарського району Київської області, є відомості про те, що згідно книг обліку заробітку працівників колгоспу «Промінь», «Шлях Ілліча» та СС «Промінь» с.Логвин Володарського району Київської області, ОСОБА_1 дійсно працював у вищевказаному господарстві в 1986-1988 роках і виробив наступну кількість людиноднів і отримав таку заробітну плату помісячно.

У 1986 році: січень 3 л/д та 19,16 з/плат, липень 16 л/д та 84,88 з/плат, серпень 26 л/д та 89,44 з/плат, вересень 24 л/д та 73,85 з/плат, жовтень 23 л/д та 68,16 з/плат, листопад 21 л/д та 87,66 з/плат, грудень 27 л/д та 80,00 з/плат.

У 1987 році: січень 7 л/д та 16,52 з/плат, лютий 7 л/д та 25,31 з/плат, березень 24 л/д та 121,46 з/плат, квітень 41 л/д та 191,35 з/плат, травень 16 л/д та 73,10 з/плат, червень 42 л/д та 187,26 з/плат, липень 25 л/д та 176,96 з/плат, серпень 28 л/д та 127,30 з/плат, вересень 27 л/д та 176,74 з/плат, жовтень 23 л/д та 107,01 з/плат, листопад 29 л/д та 173,89 з/плат, грудень 19 л/д та 113,37 з/плат.

У 1988 році відомості відсутні (прочерки).

За наявності належної довідки, відсутність запису в трудовій книжці позивача, не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу вказаного періоду роботи у колгоспі.

Таким чином, довідкою №84-06-06 від 20.04.2023 підтверджується, що позивач працював у колгоспі у січні 1986 року, липні-грудні 1986 року та січні-грудні 1987 року, що сукупно становить 428 днів.

Отже, за даними цієї довідки, до страхового стажу позивача підлягає врахуванню 1 рік 2 місяці 8 днів (за фактично відпрацьовані дні).

Згідно з записами №1 та №2 трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 : 08.03.1993 прийнятий на роботу в колгосп «Біле Озеро», 01.02.1997 звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до архівної довідки №113/3130.4-03/23 від 18.04.2023, виданої виконавчим комітетом Вараської міської ради, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 (так в документах), відпрацював у колгоспі «Біле Озеро» с.Більська Воля Володимирецького району Рівненської області з 1993 по 1996 рік.

Кількість відпрацьованих вихододнів за 1993 рік 306, а саме: березень 31, квітень 30, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, листопад 31, 30, грудень 31.

За 1994 рік відпрацьованих вихододнів 314, а саме: січень 42,8, березень 31, квітень 3, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, жовтень 31, листопад 15, грудень 31.

За 1995 рік відпрацьованих вихододнів 248, а саме: січень 31, лютий 35, квітень 5, травень 31, червень 30, липень 31, серпень 31, вересень 30, жовтень 24.

За 1996 рік відпрацьованих вихододнів 52, а саме: січень 3,31, лютий 2, березень 16.

Також, міститься інформація про суми нарахованої заробітної плати за період з березня 1993 року по квітень 1996 року.

Водночас, інформація про встановлений мінімум у колгоспі відсутня.

Суд зауважує, що невиконання іншими особами своїх зобов`язань, в тому числі щодо не правильного ведення роботодавцем трудових книжок та зазначення у відповідних документах по батькові скорочено, а саме « ОСОБА_5 », замість повного « ОСОБА_4 » не повинно мати негативних наслідків для позивача. Отже, наявність розбіжностей у написанні по батькові через скорочення, ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу та не можуть бути підставою для незарахування пенсійним органом періоду роботи позивача в колгоспі до його страхового стажу, оскільки йдеться про одну й ту ж особу.

Відтак, вказані посилання відповідача є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу, оскільки подані документи містили інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача за вказаний період.

За наведеного, оскільки інформація про встановлений мінімум у колгоспі відсутня, у співставленні з записами трудової книжки, архівною довідкою №113/3130.4-03/23 від 18.04.2023 підтверджується, що позивач працював у колгоспі «Біле Озеро» з березня 1993 року по березень 1996 року, тобто 3 роки, які підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо проходженням позивачем військової служби, суд враховує, що відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , що виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 30.05.1988, ОСОБА_1 призваний на військову службу 30.05.1988 (пункт 8). Звільнений в запас 01.06.1990 (пункт 12).

Таким чином, період проходження військової служби з 30.05.1988 по 01.06.1990 становить 2 роки 3 дні.

Відповідач вважає, що для зарахування періоду проходження військової служби необхідно надати військовий квиток або уточнюючу довідку з територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Однак, суд наголошує, що військовий квиток НОМЕР_2 , який є належним та допустимим доказом проходження позивачем військової служби з 30.05.1988 по 01.06.1990 був наданий пенсійному органу. З наданого війського квитка вбачається дата призову, а тому висновки пенсійного органу про неможливість ідентифікувати дату призову та необхідності надання уточнюючої довідки є безпідставними.

Отже, період проходження позивачем військової служби з 30.05.1988 по 01.06.1990, що становить 2 роки 3 дні підлягає зарахуванню до страховго стажу позивача.

Щодо періоду навчання в автошколі, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На момент проходження позивачем курсів водіїв для здобуття права водіння транспортним засобом категорії «С» в ДОСААФ діяв Закон Української PCP «Про народну освіту» від 28.06.1974.

Частина 1 статті 47 вказаного Закону передбачала, що для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 цього ж Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» №1545-ХІІ від 12.09.1991 до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції та Законам України.

Постановою бюро Президіуму центрального комітету Всесоюзного добровільного товариства сприяння армії, авіації і флоту (ДОСААФ СССР) від 13.12.1976 затверджено Положення про школу ДОСААФ, згідно якого школа ДОСААФ є навчальною організацією підготовки спеціалістів для Збройних Сил СССР та народного господарства, а також центром роботи по пропаганді технічних знань і розвитку воєнно - технічних видів спорту.

26.09.1991 на 7 позачерговому з`їзді ДТСААФ було прийняте рішення про його реорганізацію у Товариство сприяння обороні України. У прийнятому Статуті відзначалось, що ТСО України є правонаступником ДОСААФ республіки, всеукраїнською громадською організацією. Відповідно до Закону України «Про об`єднання громадян» ТСО України зареєстроване 10.10.1991 Міністерством юстиції як Всеукраїнська громадська оборонно-патріотична організація громадян.

За змістом листа №1/12-1414 від 05.06.1995 Міністерство освіти України підтвердило, що навчальні організації (школи) ТСО є різновидом професійних навчально-виховних закладів. У листі Міністерства освіти України №1/12-1162 від 22.06.1998 роз`яснено, що ті навчальні заклади ТСО України, що отримали в установленому порядку ліцензії і здійснюють підготовку фахівців за робітничими професіями, належить до професійно - технічних навчальних закладів і включені до Державного реєстру навчальних закладів.

Таким чином, за наявності відповідного документа про освіту встановленого зразка та підтвердження періоду навчання в на курсах водіїв в автошколі ДОСААФ такий період зараховується до страхового стажу для призначення пенсії.

Як встановлено судом відповідно до довідки від 24.07.2024 №045, ОСОБА_1 дійсно навчався у Володимирецькій автошколі ДТСААФ з 29.12.1987 по 15.04.1988 і отримав кваліфікацію водія транспортних засобів категорії «С» (3 класу). Форма навчання денна з відривом від виробництва. Підстава: наказ №14 від 29.12.1987, акт №7 від 27.04.1988.

Отже, період навчання з 29.12.1987 по 15.04.1988 Володимирецькій автошколі ДТСААФ, що становить 3 місяці 18 днів підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи відповідно до довідки №2529 від 02.11.2023, виданої ВП Рівненської АЕС ДП НАЕК «Енергоатом», суд зазначає таке.

Як вже зазначалось судом, пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд зазначає, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч.3 ст. 44 Закону №1058-IV).

Так, відповідно до до довідки №2529 від 02.11.2023, виданої ВП Рівненської АЕС ДП НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 отримував заробітну плату усього за лютий-грудень 1991 року 0,05154, за січень-грудень 1992 року 0,81315, за січень-лютий 1993 року 0,47797.

Отже, вказаний період роботи з лютого 1991 року по лютий 1993 року, що становить 2 роки є документально підтвердженим.

У сукупності вищенаведеного, документально підтверджений страховий стаж позивача, який безпідставно не врахований пенсійним органом становить 8 років 5 місяців 29 днів (1 рік 2 місяці 8 днів відповідно до довідки №84-06-06 від 20.04.2023, 3 місяці 18 днів навчання в автошколі, 2 роки 3 дні проходження військової служби, 2 роки відповідно до довідки №2529 від 02.11.2023, 3 роки роботи у колгоспі «Біле Озеро»).

Щодо зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною, яка є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС на умовах пункту 13 частини 1 статті 30 Закону №796 Х-ІІ, суд виходить з наступного.

Пунктом 13 статті 30 Закону №796-ХІІ передбачено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Згідно з пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону №796-ХІІ; документів про те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

У свою чергу, документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Позивач просить зарахувати період з 01.04.1996 по 31.12.2003 (7 років 9 місяців).

Як зазначалось судом, позивач подавав заяву про зарахування до стажу періоду догляду за дитиною до 12-річного віку. Також, позивачем з заявою про призначення пенсії було подано посвідчення дитини, яка потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_5 .

Наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження, підтверджується, що позивач є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_3 .

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення 12-річного віку, відповідач 2 вказав, що в посвідченні дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи НОМЕР_4 відсутній підпис відповідальної особи.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, разом з тим, не вбачається підпис відповідальної особи.

Довідкою Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради №134 від 01.10.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_4 від 22.04.1999.

Однак, суд наголошує, що вказана довідка видана 01.10.2024, тобто після прийняття позивачем спірного рішення (27.09.2024).

Отже, станом на 27.09.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не володіло інформацією про те, що дійсно ОСОБА_2 видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_4 від 22.04.1999.

Отже, відмова в частині зарахування до страхового стажу періоду догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення 12-річного віку, з підстави наведеної у рішенні від 27.09.2024 є правомірною, позаяк довідка Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради №134 датована 01.10.2024, тобто після прийняття відповідачем спірного рішення.

Разом з тим, відповідач не відмовляв у зарахуванні періоду саме з 01.04.1996 по 31.12.2003. При цьому, суд вважає, що в даному випадку зазначати конкретний період страхового стажу є повноваженням пенсійного органу, з огляду й на те, що підлягають з`ясуванню особливості страхового стажу дружини ОСОБА_1 , яка перебуває на обліку у відповідача та є матір`ю дитини, що потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС, позаяк наявне зарахування до стажу роботи періодів догляду за дітьми до 3-річного віку.

Суд повторює, що необхідний страховий стаж зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для позивача становить 24 роки.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у спірному рішенні вказало, що страховий стаж позивача становить 6 років 11 місяців 10 днів.

Відтак, з урахуванням документально підтвердженого страхового стажу позивача, який безпідставно не врахований пенсійним органом (8 років 5 місяців 29 днів), страховий стаж сукупно становить 15 років 5 місяців 8 днів. Водночас, навіть з урахуванням періоду з 01.04.1996 по 31.12.2003 (7 років 9 місяців), страховий стаж позивача не становитиме 24 роки, а лише 23 роки 3 місяці 8 днів.

Позивач вважає, що пенсія за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років підлягає призначенню на умовах визначених абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-ХІІ та з врахуванням вимог до наявного страхового стажу відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону №796-ХІІ відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка виснувана в постанові від 09 липня 2024 року по справі №240/16372/23.

Суд вважає такі твердження необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Стаття 55 Закону №796-XII визначає умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, частиною третьою статті 55 Закону №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Тобто, Закон №796-XII чітко визначає, що призначення пенсії особам, потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи (до яких відноситься і позивач), здійснюється органом Пенсійного фонду відповідно до норм Закону №1058-IV з урахуванням норм Закону №796-XII.

Стаття 26 Закону №1058-IV визначає саме умови призначення пенсії за віком.

Таким чином, умови призначення пенсії за віком визначені статею 26 Закону №1058-IV, а пільги щодо зниження віку для призначення такої пенсії особам з числа громадян, потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи - статтею 55 Закону №796-XII.

Суд повторює, що згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Аналіз вищевказаних правових норм свідчить на користь того, що пенсія за віком вищевказаним особам призначається відповідно до статті 26 Закону №1058-IV по досягненню 60-річного віку (або 63-річного або 65-річного в залежності від наявного страхового стажу), а відповідно до статті 55 Закону №796-XII пенсійний вік та страховий стаж особи може бути знижено. При цьому, частина перша статті 55 Закону №796-XII передбачає зниження пенсійного віку та страхового стажу не лише для осіб, які проживали на території зони гарантованого добровільного відселення (максимум на 6 років), а й іншим особам, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, зниження пенсійного віку та страхового стажу яким проводиться на 10 років.

Водночас, суд наголошує, що стаття 56 Закону № 796-XII визначає пільги щодо обчислення стажу роботи (служби), частиною другою якої встановлено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 27 Закону №1058-IV визначає розмір пенсії за віком, частиною другою якої встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Суд зауважує, що частина друга статті 56 Закону №796-XII визначає не умови призначення пенсії, а пільгу щодо збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж (чоловіки понад 20 років, жінки понад 15 років), але не вище 75% заробітку, яка підлягає встановленню при призначенні особі пенсії.

Враховуючи викладене, позивач покликаючись до положень ч. 2 ст. 56 Закону №796-XII дійшов хибного висновку про поширення таких норм на «умови призначення пенсії» та, як наслідок, про наявність права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років при наявності 20 років страхового стажу.

За наведеного, суд зазначає, що правова позиція Верховного Суду в постанові від 09 липня 2024 року по справі №240/16372/23 не є релевантною до обставин даної справи.

Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду (20.09.2024) у позивача відсутній необхідний страховий стаж 24 роки, то він не набув права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у віці 54 роки.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області правомірно відмовило позивачу в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.09.2024 №33 про відмову позивачу у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» скасуванню не підлягає.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

Згідно з частиною другоюстатті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 27.09.2024 №33 та зобов`язання призначити та виплачувати починаючи з 20 вересня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років на умовах визначених абз. 5 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з врахуванням вимог до наявного страхового стажу відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка виснувана в постанові від 09 липня 2024 року по справі №240/16372/23, зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії період навчання в автошколі ДТСААФ з 29 грудня 1987 року по 15 квітня 1988 року, період проходження військової служби з 30 квітня 1988 року по 01 червня 1990 року, період роботи відповідно до довідки № 2529 від 02.11.2023, виданої ВП Рівненська АЕС з лютого 1991 року по лютий 1993 року, період роботи відповідно до архівної довідки №113/3130.4-03/23 від 18.04.2023, виданої виконавчим комітетом Вараської міської ради з березня 1993 року по березень 1996 року, період догляду за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 01.04.1996 по 31.12.2003, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 грудня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м.Фастів, Фастівський р-н, Київська обл.,08500, ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м.Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко