Справа № 320/47750/23
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Київ № 320/47750/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства соціальної політики України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просить суд:

визнати бездіяльність Міністерства соціальної політики України в ненаданні своєчасної відповіді - протиправною;

зобов`язати Міністерство соціальної політики України надати ОСОБА_1 можливість ознайомлення з матеріалами розгляду його звернень від 20 липня 2023 року (вх.3В-9530/1/4-23/П) та від 20 липня 2023 року (вх.№ В-9530/2/4-23 від 21.07.2023 р) та особисто викласти аргументи особам, які розглядали ці заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 вересня 2023 року він звернувся до Міністра соціальної політики України зі зверненням щодо надання йому можливості реалізації, передбаченого статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», права на ознайомлення з матеріалами розгляду його звернень від 20 липня 2023 року (вх.ЗВ-9530/1/4 - 23/П) та від 20 липня 2023 року (вх.№ В-9530/2/4-23 від 21.07.2023р), особисто викласти аргументи особам, що перевіряли скарги та подати додаткові матеріали (або наполягати на їх запиті органом, який розглядав скаргу). Звернення було відправлено ним рекомендованим листом і згідно трекінгу Укрпошти було вручено Міністерству соціальної політики України 29 вересня 2023 року. Станом на 10 грудня 2023 року, позивач так і не отримав відповіді на своє звернення від 27 вересня 2023 року, що є грубим порушенням його прав. Просить суд задовольнити позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 позовна заява розподілена судді Жуковій Є.О.

26 грудня 2023 року зазначену позовну заяву фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі №320/47750/23, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження» від 10 січня 2024 року у справі №320/47750/23 доставлено до електронного кабінету Міністерства соціальної політики України 12 січня 2024 року.

Відповідно до телефонограми від 19 березня 2024 року позивача ОСОБА_1 повідомлено про відкриття провадження по справі №320/47750/23 за його позовом та про можливість отримати копію ухвали суду в приміщенні суду.

25 січня 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Міністерства соціальної політики України надійшов відзив на позов, надісланий через систему «Електронний суд».

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Мінсоцполітики діє виключно в межах повноважень, визначених Положенням про Міністерство соціальної політики України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 423 (зі змінами) (далі - Положення), згідно з яким Мінсоцполітики не передбачено повноважень щодо виділення особам з інвалідністю місця на підземній стоянці для безоплатного зберігання транспортного засобу, розташованій за місцем їх проживання (паркомісця), а також здійснення контролю за діяльністю міських рад, зокрема, у цій сфері.

Мінсоцполітики надало відповідь на звернення від 20.07.2023 № В-9530/1/4-23/П та від 20.07.2023 № В-9530/2/4-23 листом від 27.07.2023 №4661/0/5-23/31, тобто протягом семи днів з моменту отримання зазначених звернень і в тому числі позивачу була надана вичерпна відповідь, про яку наголошувалось і в наступних аналогічних зверненнях.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З урахуванням норми статті 8 Закону України «Про звернення громадян», Мінсоцполітики листом від 18.09.2023 № 5010/0/5-23/31 припинило листування з питань виділення ОСОБА_2 місця на підземній стоянці для безоплатного зберігання транспортного засобу, розташованій за місцем проживання (паркомісця), проведення перевірки звернень з цього ж питання, незгоди зі змістом наданих відповідей та запису на особистий прийом до посадових осіб Мінсоцполітики для розв`язання зазначених питань.

Враховуючи вищезазначене та керуючись нормами чинного законодавства, після 18.09.2023 листування з ОСОБА_2 було припинено у зв`язку із систематичним поданням повторних звернень з одного і того ж питання, які аналогічно були зазначені у звернені від 27.09.2023 № В-9739/3/4-23. Міністерство соціальної політики не порушувало права та законні інтереси позивача та діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися чинним законодавством України. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Правом надання відповіді на відзив відповідно до вимог статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивач не скористався.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки МСЕК серії КИ-1 №088597 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи.

ОСОБА_1 27 вересня 2023 року звернувся до Міністра соціальної політики України зі зверненням щодо надання йому можливості реалізації передбаченого статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» права по ознайомленню з матеріалами розгляду його звернень від 20 липня 2023 року (вх.ЗВ-9530/1/4 - 23/П) та від 20 липня 2023 року (вх.№ В-9530/2/4-23 від 21.07.2023р), особисто викласти аргументи особам, що перевіряли скарги та подати додаткові матеріали ( або наполягати на їх запиті органом, який розглядав скаргу).

Не отримавши відповідь на вказане звернення, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно із положеннями частин першою, шостою, сьомою статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 393/96 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із статтею 19 Закону № 393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

У взаємозв`язку з викладеним, згідно частини першої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З аналізу положень Закону України «Про звернення громадян» слідує, що в разі надходження до державного органу звернення суб`єкт владних повноважень повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Предметом спору у цій справі є бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 27.09.2023.

У цьому зверненні від 27.09.2024 ОСОБА_1 ставив питання щодо надання йому можливості реалізації передбаченого статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» права по ознайомленню з матеріалами розгляду його звернень від 20 липня 2023 року (вх.ЗВ-9530/1/4 - 23/П) та від 20 липня 2023 року (вх.№ В-9530/2/4-23 від 21.07.2023р), особисто викласти аргументи особам, що перевіряли скарги та подати додаткові матеріали (або наполягати на їх запиті органом, який розглядав скаргу).

Мінсоцполітики надало відповідь на звернення від 20.07.2023 № В-9530/1/4-23/П та від 20.07.2023 № В-9530/2/4-23 листом від 27.07.2023 №4661/0/5-23/31, тобто протягом семи днів з моменту отримання зазначених звернень і в тому числі позивачу була надана вичерпна відповідь про яку наголошувалось і в наступних аналогічних зверненнях.

Відповідно до матеріалів звернень, що містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 звертається до Мінсоцполіткии із зверненнями, у яких просить забезпечити законність та правопорядок щодо дотримання прав та свобод громадянина, зокрема, щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 640/22071/18.

З урахуванням норми статті 8 Закону № 393, Мінсоцполітики листом від 18.09.2023 № 5010/0/5-23/31, припинило листування з питань виділення ОСОБА_2 місця на підземній стоянці для безоплатного зберігання транспортного засобу, розташованій за місцем проживання (паркомісця), проведення перевірки звернень з цього ж питання, незгоди зі змістом наданих відповідей та запису на особистий прийом до посадових осіб Мінсоцполітики для розв`язання зазначених питань.

Враховуючи вищезазначене та керуючись нормами чинного законодавства, після 18.09.2023 листування з ОСОБА_2 було припинено у зв`язку із систематичним поданням повторних звернень з одного і того ж питання, з огляду на що відповідачем не було надано відповідь на звернення позивача від 27.09.2023 № В-9739/3/4-23.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.06.2017 у справі № 800/490/15. від 11.08.2020 у справі № 320/5970/17 та від 07.07.2021 у справі № 9901/345/20, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце в тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-му засіданні заступників міністрів, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2017 року № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певну ступінь свободи адміністративного органу застосовувати надані йому в межах закону повноваження на власний розсуд (обирати один з кількох варіантів) без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами.

Дискреційні повноваження (у вузькому розумінні) - це можливість діяти за власним розсудом у межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є законними.

Таким чином, дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно- правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16).

Міністерством соціальної політики України не розглянуто звернення позивача від 27 вересня 2023 року з огляду на прийняття 18 вересня 2023 року рішення про припинення листування з питань виділення ОСОБА_2 місця на підземній стоянці для безоплатного зберігання транспортного засобу, розташованій за місцем проживання (паркомісця), проведення перевірки звернень з цього ж питання, незгоди зі змістом наданих відповідей та запису на особистий прийом до посадових осіб Мінсоцполітики для розв`язання зазначених питань.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або наявність інших ущемлень прав та свобод позивача.

Як встановлено судом вище, звернення позивача від 27 вересня 2023 року стосувалось питань виділення ОСОБА_2 місця на підземній стоянці для безоплатного зберігання транспортного засобу, розташованій за місцем проживання (паркомісця), проведення перевірки звернень з цього ж питання, незгоди зі змістом наданих відповідей та запису на особистий прийом до посадових осіб Мінсоцполітики для розв`язання зазначених питань. З огляду на рішення відповідача викладено в його листі від 18.09.2023 № 5010/0/5-23/31, щодо припинення листування з питань виділення ОСОБА_2 місця на підземній стоянці для безоплатного зберігання транспортного засобу, розташованій за місцем проживання (паркомісця), проведення перевірки звернень з цього ж питання, незгоди зі змістом наданих відповідей та запису на особистий прийом до посадових осіб Мінсоцполітики для розв`язання зазначених питань відповідач діяв в межах компетенції та порядку встановленого Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Резюмуючи викладене, відповідачем доведений факт дотримання норм чинного законодавства, натомість, вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

З урахуванням положень статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.