Справа № 520/7813/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 р. Справа № 520/7813/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.05.24 по справі № 520/7813/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі- ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягає у невиплаті їй суми недоотриманої пенсії в розмірі 168 782,60 грн, яка належала ОСОБА_2 ( далі- ОСОБА_2 ), померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №520/16772/21, але не була ним одержана за життя;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області виплатити їй суму недоотриманої пенсії в розмірі 168 782,60 грн, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , що була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №520/16772/21, але не була ним одержана за життя.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській області у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого чоловіка, ОСОБА_2 , за період з 01.12.2019 по 28.02.2022, яка нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №520/16772/21.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 щодо недоотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 по 28.02.2022, яка нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі №520/16772/21, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачка подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, невідповідність завданню адміністративного судочинства, визначеному ст.2 КАС України, порушення судом її прав, як людини, які передбачені ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що порушення її прав, за захистом яких вона звернулась до суду, полягає у не виплаті їй суми недоотриманої її померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіком ОСОБА_2 пенсії, яка була нарахована йому на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 по справі № 520/16772/21, але не була ним одержана за життя.

Вважала, що відповідачем не вчинено дію, яка полягала саме у виплаті коштів, та свідчить про його протиправну бездіяльність. Лист відповідача від 05.03.2024 № 2000-0203-8/39413 є доказом, який свідчить про протиправну бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області, яка полягала у не виплаті їй суми недоотриманої її померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсії, яка була нарахована на виконання судового рішення у справі № 520/16772/21, але не була ним одержана за життя. Зазначена бездіяльність відповідача і була оскаржена нею до суду.

Посилаючись на ч.2 ст.9 КАС України, правові висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19, рішення Конституційного Суду України від 23.11.2018 №10-р/2018, низку міжнародних актів зазначила, що ефективним та належним способом захисту її порушених прав є зобов`язання відповідача виплатити їй суму недоотриманої її померлим чоловіком ОСОБА_2 пенсії в розмірі 168 782,60 грн, яка була йому нарахована на виконання судового рішення від 07.10.2021 у справі № 520/16772/21, але не була ним одержана за життя.

Водночас обраний судом спосіб захисту її прав не відповідає критеріям ефективності, ставить її у вкрай невигідне становище та не виключає повторне звернення до суду, оскільки зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 09.02.2024 - не створює для нього обов`язку здійснити виплату сум недоотриманої пенсії її чоловіка в порядку ст. 61 Закону №2262-ХІІ.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального та матеріального права вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 є дружиною померлого пенсіонера ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі-Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.02.2024, станом на 26.11.2023 місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.11.2023, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.10.2021 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/16772/21 визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській області у перерахунку пенсії ОСОБА_2 , оформлену листом від 18.08.2021 за №10499-17516/К-02/8-2000/21. Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести з 01.12.2019 перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» від 10.06.2021 №33/41-885 з урахуванням раніше проведених платежів.

На виконання зазначеного судового відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 .

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою ОСОБА_2 №, йому було нараховано різницю в пенсії за період з 01.12.2019 по 28.02.2022 у розмірі 168 782,60 грн.

З 01.12.2023 виплату пенсії припинено у зв`язку зі смертю пенсіонера.

Таким чином, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 520/16772/21 ОСОБА_2 за життя нарахована пенсія в розмірі 168 782,60 грн, однак недоодержана ним за життя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою від 09.02.2024 про виплату їй недоодержаної за життя її померлого чоловіка ОСОБА_2 суми пенсії, яка була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №520/16772/21.

05.03.2024 листом №2000-0203-8/39413 ГУ ПФУ в Харківській області відмовило позивачці у вказаній виплаті, посилаючись на те, що станом на березень 2024 року рішення суду щодо зміни стягувача до головного управління не надходило. Оскільки ОСОБА_1 не є стороною в судовому процесі по вказаній справі, відсутні підстави вносити зміни до Реєстру судових рішень для виплати різниці пенсії, нарахованої ОСОБА_2 на виконання судового рішення

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невиплати недоодержаної за життя суми пенсії її померлого чоловіка протиправною, та такою, що порушує її права, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова ГУ ПФУ в Харківській області виплатити позивачці недоодержану суму пенсії є необґрунтованою та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки право позивачки на одержання недоотриманої її померлим чоловіком пенсії підтверджується свідоцтвом про їх одруження, свідоцтвом про його смерть, копією паспорта; місце проживання позивачки відповідає місцю проживання померлого пенсіонера. Матеріалами справи підтверджено факт наявності недоотриманої померлим ОСОБА_2 пенсії, що мала бути виплачена відповідачем позивачці за її заявою, яка була подана у встановлений Законом №2262-ХІІ строк.

Разом з тим, суд зазначив, що протиправною є не бездіяльність відповідача, а його дія у вигляді відмови листом від 05.03.2024 №2000-0203-8/39413 у виплаті позивачці недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 , нарахованої йому за життя на виконання судового рішення у справі №520/16772/21.

Належним способом захисту прав позивачки суд вважав зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 09.02.2024 щодо недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 , з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон № 2262-ХІІ.

Відповідно до ст. 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника

Згідно з ч. 3 ст. 61 Закону №2262-ХІІ, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а сформульований висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч. 1 ст. 61 Закону №2262-ХІІ.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка є членом сім`ї, яка проживала разом з пенсіонером ОСОБА_2 на день його смерті, та звернулась до пенсійного органу у встановлений законодавством строк із заявою в порядку ст. 61 Закону №2262-ХІІ.

Відповідач відмовив позивачці у виплаті недоотриманих її померлим чоловіком сум пенсії вказавши, що станом на березень 2024 року рішення суду у справі № 520/16772/21 щодо зміни стягувача до головного управління не надходило, а позивачка не є стороною в судовому процесі по вказаній справі.

Колегія суддів зазначає, що сума пенсії, яка підлягала виплаті чоловіку позивачки є недоодержаною сумою його пенсії у зв`язку зі смертю, та не включається до складу спадщини, а тому підлягає виплаті його дружині ОСОБА_1 . Заміна сторони в виконавчому провадженні у цьому випадку не є належним способом захисту прав позивачки.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у виплаті позивачці недоотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 є протиправною.

Щодо доводу апелянта , що невиплата їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 є протиправною бездіяльністю відповідача, а не дією, як зазначив суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Факт порушення прав позивачки на виплату їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка підтверджується матеріалами справи та не оскаржується.

Натомість апелянт не згодна з висновком суду про те, що лист відповідача від 05.03.2024, яким їй відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії чоловіка, є протиправною дією. Апелянт вважає, що це протиправна бездіяльність, оскільки відповідачем не вчинено дію, яка полягає у виплаті їй цих коштів.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, за умови наявності підстав для задоволення позову, суд може вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушених прав та інтересів позивача.

Зазначені висновки суду відповідають позиції Верховного Суду висловленій у постановах від 22 березня 2019 року у справі №815/6832/15 та від 15 червня 2021 року у справі № 200/12944/19-а.

З урахуванням вище зазначеного та обставин справи, колегія суддів вважає, що надавши позивачці відповідь листом від 04 лютого 2021 року № 04-25/17-32537, відповідач фактично вчинив дії щодо відмови у виплаті їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка, а тому належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправними саме дій відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії померлого чоловіка. А тому висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною відмову відповідача є правомірними.

Щодо доводів апелянта про те, що зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву щодо недоотриманої пенсії померлого чоловіка не є найбільш ефективним способом захисту її порушеного права , колегія суддів зазначає наступне.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини 2 статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Подібний правовий підхід щодо вибору ефективного способу захисту застосовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 9 листопада 2018 року у справі № 263/15749/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а, від 22 березня 2019 року у справі №815/6832/15, від 1 жовтня 2019 року у справі №826/3943/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/14837/16, від 15 червня 2021 року у справі № 200/12944/19-а, від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19, від 8 лютого 2022 року у справі №160/6762/21.

Крім того, у судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі № 620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі № 200/13288/21).

Згідно з ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз положень КАС України також дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що найбільш ефективним способом захисту прав та інтересів позивачки у розглядуваній справі буде зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області виплатити їй суму недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 168 782,60 грн, нарахованої йому за життя на виконання судового рішення у справі №520/16772/21. У зв`язку з цим рішення суду в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву від 09.02.2024 щодо виплати їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, внаслідок чого зроблено правові висновки, які не можна визнати законними та обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій відповідача у вигляді відмови у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого чоловіка та в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути її заяву щодо виплати їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі № 520/7813/24 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2024 щодо недоотриманої пенсії померлого чоловіка, ОСОБА_2 , за період з 01.12.2019 по 28.02.2022, яка нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 520/16772/21, з урахуванням висновків суду.

Ухвалити постанову, якою в скасованій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в розмірі 168 782 (сто шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 60 копійок, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , та була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі № 520/16772/21, але не була ним одержана за життя.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду 21 травня 2024 року у справі № 520/7813/24 залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк