Справа № 620/12383/24
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року Чернігів Справа № 620/12383/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

представника позивача Позняка О.А.,

представника відповідача Золотаринець В.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Транс 2000» до Чернігівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "«Експрес-Транс 2000» звернулося до суду з позовом до Чернігівської митниці Державної митної служби України, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2024 №UA15 та від 10.07.2024 №UA16 на загальну суму 425 368,01 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сертифікат з перевезення товару є офіційним документом на підставі якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки. Такий документ може бути визнано нечинним, підробленим або недійсним лише у встановленому законом порядку. Проте, надані при митному оформленні сертифікати недійсними не визнавались. Також, у матеріалах перевірки відсутні докази надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності вказаних сертифікатів, недостовірність відомостей, що міститься в них. Враховуючи наведене, позивач вважає, що ним дотримано умови режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосовано тарифну преференцію за імпортованими товарами.

Суд ухвалою від 11.10.2024 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. В подальшому, суд ухвалою від 30.10.2024 призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. У встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому зазначив, що експортер на момент видачі сертифіката з перевезення товару заявив, що майно зазначене у сертифікаті відповідає умовам, необхідним для його видачі, однак під час проведення перевірки не підтвердив преференційне походження транспортних засобів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На підставі наказу митниці від 23.05.2024 №88 була проведена документальна невиїзна перевірка позивача щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за митними деклараціями від 25.07.2019 №UA102230/2019/635657, від 06.12.2019 №UA102230/2019/639786, від 06.12.2019 №UA102230/2019/639799, від 24.12.2019 №UA102030/2019/650587, від 23.07.2020 №UA102030/2020/636836, від 26.11.2020 №UA102030/2020/640356,від 26.11.2020 №UA102030/2020/640352.

За результатами перевірки було встановлено, що 25.07.2019 позивачем до митниці подана митна декларація (далі МД) №UA102230/2019/635657 на товар «Сідельний тягач колісний марка SCANIA; модель R410; шасі/кузова № НОМЕР_1 ; тип двигуна дизельний; номер двигуна немає даних; колісна формула 4х2; робочий об`єм циліндрів 12742 см3; потужність 302 kw; календарний рік виготовлення 2014; модельний рік виготовлення 2014; екологічний стандарт двигуна ЄВРО 6; призначений для перевезення напівпричепів, по дорогах загального користування; бувший у використанні. Торговельна марка: SCANIA. Виробник: SCANIA. Країна виробництва-SE».

06.12.2019 позивачем до митниці подані МД №UA102230/2019/639786, №UA102230/2019/639799 на товар «Напівпричіп самоскид, бувший у використанні, вкомплектований тентом, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування: марка KEMPF, модель SKM 35/3, номер кузова немає даних; номер шасі(VIN) НОМЕР_2 ; календарний рік виготовлення 2009; вантажопідйомність 32000кг, маса в разі максимального завантаження 39000 кг. Торговельна марка: KEMPF. Виробник: Fahrzeugbau KEMPF GmbH & Co. KG. Країна виробництва DE» тана товар «Сідельний тягач колісний марка SCANIA; модель R490; шасі/кузова № НОМЕР_3 ; тип двигуна дизельний; номер двигуна немає даних; колісна формула 4х2; робочий об`єм циліндрів 12742 см3; потужність 360 kw ; календарний рік виготовлення 2015; модельний рік виготовлення 2015; екологічний стандарт двигуна ЄВРО 6; призначений для перевезення напівпричепів, по дорогах загального користування; бувший у використанні. Торговельна марка: SCANIA. Виробник: SCANIA. Країна виробництва SE».

24.12.2019 позивачем до митниці подана МД №UA102030/2019/650587 на товар «Напівпричіп самоскид, бувший у використанні, вкомплектований тентом, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування: марка KEMPF, модель SKM 35/3, номер кузова немає даних; номер шасі(VIN) НОМЕР_4 ; календарний рік виготовлення 2012; вантажопідйомність 32180 кг. Маса в разі максимального завантаження 39000 кг. Торговельна марка: KEMPF. Виробник: Fahrzeugbau KEMPF GmbH & Co. KG. Країна виробництва DE».

23.07.2020 позивачем до митниці подана МД №UA102030/2020/636836 на товар «Сідельний тягач колісний: марка SCANIA; модель R410; шасі/кузова № НОМЕР_5 ; тип двигуна дизельний; номер двигуна немає даних; колісна формула 4х2; робочий об`єм циліндрів 12742 см3; потужність 302 kw ; календарний рік виготовлення 2015; модельний рік виготовлення 2015; екологічний стандарт двигуна ЄВРО 6; призначений для перевезення напівпричепів, по дорогах загального користування; бувший у використанні. Торговельна марка: SCANIA. Виробник: SCANIA. Країна виробництва SE».

26.11.2020 позивачем до митниці подані МД №UA102030/2020/640356, №UA102030/2020/640352 на товар «Сідельний тягач колісний: марка SCANIA; модель R 420; шасі/кузова № НОМЕР_6 ; тип двигуна дизельний; номер двигуна немає даних; колісна формула 4х2; робочий об`єм циліндрів 11705 см3; потужність 309 kw; календарний рік виготовлення 2008; модельний рік виготовлення 2008; екологічний стандарт двигуна ЄВРО 5; призначений для перевезення напівпричепів, по дорогах загального користування; бувший у використанні. Торговельна марка: SCANIA. Виробник: SCANIA NEDERLAND BV. Країна виробництва NL» та товар «Напівпричіп самоскид, бувший у використанні, укомплектований тентом, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування: марка KEMPF, модель SKM 35/3, номер кузова/шасі НОМЕР_7 ; календарний рік виготовлення 2008; вантажопідйомність 33360кг. Маса в разі максимального завантаження 39000 кг. Торговельна марка: KEMPF. Виробник: Fahrzeugbau KEMPF GmbH & Co. KG. Країна виробництва DE».

У графі 36 вищевказаних МД зазначений код преференції із застосуванням пільги «410» (преференція зі сплати ввізного мита «410») Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка I-A «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони], у редакції, що діяла на час митного оформлення.

Згідно з наданими до митного контролю документів на товари, зокрема, сертифікатів з перевезення товарів EUR.1 від 17.07.2019 №D627290, 28.11.2019 №D627294, 28.11.2019 №D627295, від 10.12.2019 №D627299, 15.07.2020 №D403260, від 17.11.2020 №D403264, від 17.11.2020 №D403262 країною походження вищезгаданих транспортних засобів, що ввозилися на митну територію України, є Європейський Союз.

Подання вищезазначених сертифікатів з перевезення товарів EUR.1 стало підставою для застосування преференційного режиму вільної торгівлі по сплаті мита відповідно до Доповнення 1 «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. Інші офіційні реєстраційні чи довідкові документи, в яких зазначена країна походження товару в матеріалах митного оформлення були відсутні.

Під час митного оформлення товарів за вищезазначеними МД позивачем у гр. 34 заявлено код країни походження товару EU та застосована умовно нарахована ставка 10% ввізного мита на товар та умовно нараховано мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 020, спосіб сплати 06), та податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 028, спосіб сплати 01).

Північна митниця Держмитслужби листом від 11.06.2021 №7.11-2/7.11-15- 01/15/4/4995 звернулась до Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно тарифного регулювання ЗЕД Держмитслужби з проханням про проведення перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 17.07.2019 №D 627290, від 28.11.2019 №D 627294, від 28.11.2019 №D 627295, від 10.12.2019 №D 627299, від 15.07.2020 №D 403260, від 17.11.2020 №D 403262, від 17.11.2020 №D 403264, виданих уповноваженим органом Німеччини та поданих при митному оформленні за митними деклараціями від 25.07.2019 №UA102230/2019/635657, від 06.12.2019 №UA102230/2019/639786, від 06.12.2019 №UA102230/2019/639799, від 24.12.2019 №UA102030/2019/650587, від 23.07.2020 №UA102030/2020/636836, від 26.11.2020 №UA102030/2020/640356,від 26.11.2020 №UA102030/2020/640352 відповідно, з метою перевірки автентичності та достовірності заявлених позивачем відомостей.

Державна митна служба України листом від 28.10.2021 №15/15-03-01/11/4962 звернулась до уповноваженого органу Німеччини з метою проведення перевірки вищезгаданих сертифікатів з перевезення товарів EUR.1.

Листом Державної митної служби України від 15.07.2022 №15/15-03-01/7.11/2450 до Чернігівської митниці передано матеріали про результати перевірки уповноваженим органом Німеччини (лист від 13.07.2022 №Z4215F-1130/21-1, з перекладом на англійську мову та лист від 08.06.2022 №Z4215В-В1202-368/21, з перекладом на англійську мову), відповідно до якої сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 17.07.2019 №D 627290, від 28.11.2019 №D 627294, від 28.11.2019 №D 627295, від 10.12.2019 №D 627299, від 15.07.2020 №D 403260, від 17.11.2020 №D 403262, від 17.11.2020 №D 403264 визнано автентичними, проте не підтверджено преференційне походження транспортних засобів, вказаних у даних сертифікатах, відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014, про що свідчить відмітка у графі 14 сертифікатів, яка зроблена митними органами Договірної сторони експортера.

Оскільки під час проведення перевірки сертифікатів з перевезення товарів EUR.1 від 17.07.2019 №D 627290, від 28.11.2019 №D 627294, від 28.11.2019 №D 627295, від 10.12.2019 №D 627299, від 15.07.2020 №D 403260, від 17.11.2020 №D 403262, від 17.11.2020 №D 403264 було встановлено, що останні видані на спірні товари, що не відповідають визначенням в підпункті (b) пункту 1 статті 2 Доповнення I «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (підпункт (b) пункту 1 статті 2: «товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5»), відповідач дійшов висновку, що такі товари не можуть вважатися такими, що походять з Європейського Союзу та не підлягають митному оформленню із застосуванням преференційної (код пільги 410) пільги.

За результатами проведення перевірки митницею складено Акт перевірки від 14.06.2024 №1/24/7.11-19-12/35305804, відповідно до якого встановлене неумисне порушення позивачем підпункту (а) пункту 1 статті 15 Доповнення I до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, ратифікованого Законом України від 08.11.2017 №2187-VІІІ; частин 1, 3 статті 43, частин 4, 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України та вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.

Позивач не погодився з результатами документальної невиїзної перевірки та подав до митниці заперечення від 01.07.2024 №03 на Акт перевірки. Митницею було розглянуто заперечення позивача та прийнято рішення у вигляді Висновку від 08.07.2024 № 2/7.11-19-21 про залишення висновків Акту без змін.

На підставі Акту перевірки митницею були прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.07.2024 №UA15, №UA16, відповідно до яких позивачу:

- за платежем «ввізне мито» збільшено суму грошового зобов`язання на суму 332 371,22 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 19 875,11 грн;

- за платежем «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів» збільшено суму грошового зобов`язання на суму 66 474,24 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 6 647,44 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

10.04.2008 Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ), чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.

Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.

Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.

В той же час відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення.

Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість до стягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

Статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених- у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або па територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Частиною третьою статті 345 Митного кодексу України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних виїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно ст. 346 Митного кодексу України документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного митного органу з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.

Документальною плановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка передбачена в плані-графіку митного органу та проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється. У разі відсутності на підприємстві належних умов для робота посадових осіб митного органу перевірка такого підприємства, за згодою його керівника, може проводитися у приміщенні митного органу. Проведення документальних планових виїзних перевірок здійснюється митними органами на підставі квартальних планів, які формуються ними самостійно, виходячи з результатів аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками. Порядок планування митними органами виїзних перевірок визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує, формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з ст.354 Митного кодексу України результати перевірок оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою.

Як передбачає ч.6 ст.345 Митного кодексу України, результати перевірки є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно до ч.2 ст.345 Митного кодексу України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частини 1, 2, 6 ст.36 Митного кодексу України передбачають, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом ч.1 ст.43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Відповідно до ч.3 ст. 43 Митного кодексу України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Згідно з ч.8 ст.43 Митного кодексу України у разі, якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.

За змістом ч.9 ст.43 Митного кодексу України додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Відповідно до ч.1, 2 ст.44 Митного кодексу України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару. У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

Згідно з ч.1 ст.45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Закон України №1678-VII від 16.09.2014 ратифікував Угоду від 27.06.2014 про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).

Згідно з ч.1 ст.26 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва (далі - Протокол І).

Частина 1 ст.2 розділу 2 Протоколу І передбачає, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:

1) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;

2) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до ст.6 цього Протоколу.

Відповідно до ч.1 ст.16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, відповідно, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:

1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;

2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу 5 Підтвердження походження Протоколу 1, згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, в якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Стаття 28 Протоколу І передбачає, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, (переклад - також), в тому числі:

(a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;

(b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;

(d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;

(e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.

Згідно з положеннями Закону України від 08.11.2017 №2187-VIII Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі Конвенція). Дана Конвенція набрання чинності для України 01.02.2018.

Положеннями ст.32, 33 Протоколу І (Доповнення І Конвенції) передбачено процедуру перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься. Зокрема, відповідно до ст.32 Протоколу І (Доповнення І Конвенції) з метою забезпечення правильного застосування Протоколу І Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що міститься в документах.

Крім того, ст.33 Протоколу І (Доповнення І Конвенції) передбачає, що митні органи країни імпорту мають право здійснювати подальші перевірки підтверджень походження у довільному порядку або тоді, коли мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконання інших вимог даного Протоколу І (Доповнення І Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.289 Митного кодексу України обов`язок із сплати митних платежів виникає, зокрема, після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання (п. 4); в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України (п. 5).

Згідно з п.54.4 ст.54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Як вбачається з матеріалів справи, на звернення митниці щодо перевірки сертифікатів походження товарів форми EUR.1 отримана відповідь уповноваженого органу Німеччини від 13.07.2022 №Z4215F-1130/21-1 та від 08.06.2022 №Z4215В-В1202-368/21 (а.с.166, 167), з перекладом (а.с.172, 173) про те, що спірні сертифікати з перевезення товару форми EUR.l є автентичними, проте вказані в них товари не відповідають критеріям походження, зазначеним у Протоколі №1 до Угоди між Європейським Союзом та Україною. Також вказано, що підтвердити ані справжність цих сертифікатів, ані походження зазначених в них товарів неможливо.

Наведене також підтверджується відміткою «X» у графі 14 сертифікатів «Результати перевірки», які повернулися на адресу митниці разом з листом уповноваженого органу Німеччини, та яка зроблена митними органами Договірної сторони експортера, та яка свідчить про те, шо виконана перевірка довела невідповідність сертифікатів вимогам щодо достовірності й правильності (а.с.100-106).

З наведеного можна зробити висновок, що компанія-експортер товару отримала сертифікати EUR.1 декларативно (повідомивши компетентні органи Німеччини про походження товарів з території ЄС), але в ході перевірки документально не підтвердила походження вказаних товарів.

Отже, сертифікати з перевезення товару EUR.1 від 17.07.2019 №D 627290, від 28.11.2019 №D 627294, від 28.11.2019 №D 627295, від 10.12.2019 №D 627299, від 15.07.2020 №D 403260, від 17.11.2020 №D 403262, від 17.11.2020 №D 403264, з відповідною відміткою у графі 14 «Результати перевірки», не можуть бути належними та достатніми документами, які підтверджують преференційне походження товарів, оформлених за відповідними МД і не надають статус преференційного походження імпортованим товарам відповідно до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, а отже і не є підставою для застосування Товариством преференції по сплаті ввізного мита.

Таким чином, відповідачем разом з відповіддю уповноваженого органу Німеччини отримано сертифікати з відміткою «X» у графі 14 Результати перевірки», яка свідчить про те, що виконана перевірка довела невідповідність сертифікатів вимогам щодо достовірності й правильності.

Суд наголошує, що формальна наявність сертифікату походження товару, за видачу якого несе відповідальність експортер, не є достатньою підставою для висновку про вчинення позивачем всіх залежних від нього дій для отримання спірних преференцій. Діючи добросовісно та застосовуючи пільгові тарифи, позивач мав безсумнівно переконатися, що поставлений ним товар дійсно є товаром відповідного походження згідно з положеннями вищезазначеної Угоди, а не покладатися лише на відповідальність експортера за видачу відповідного сертифікату.

У спірних правовідносинах обов`язок з декларування, визначення і сплати мита та податку має саме позивач, а тому саме він, а не продавець товару, несе відповідальність за повноту виконання цього обов`язку.

До того ж предметом даного спору не є дії експортера товару щодо передачі позивачу того чи іншого товару, тієї чи іншої документації. У даній справі судом досліджується виключно правомірність визначення позивачем розміру ввізного мита та податку на додану вартість при декларуванні спірного товару за поданими контролюючому органу документами.

Отже, оскільки, відомості про опис товару, країну походження, код преференції та відомості про нарахування митних платежів заповнюються в МД декларантом самостійно, то з моменту прийняття митної декларації до митного оформлення саме декларант несе юридичну відповідальність за недостовірність таких відомостей.

Враховуючи вищезазначене, так як позивачем самостійно у МД зазначений код пільги «410», водночас сертифікатами з перевезення товару країна походження товару не підтверджена, як наслідок, позивач не мав права на застосування преференційного режиму і повинен був при митному оформленні сплатити митні платежі у повному обсязі.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Пунктом 5 ст. 36 ПКУ встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе, платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з витань митної справи.

Згідно з п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне у випадках, прямо передбачених ним Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових службових) осіб, інших суб`єктів у. випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив мови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено па контролюючі органи.

Згідно з п.112.2 ст.112 Податкового кодексу України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Митним кодексом України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Відповідно до пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Таким чином керуючись нормами пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, відповідачем самостійно розраховані грошові зобов`язання за платежами «ввізне мито» та «податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів», а також нараховано штрафні (фінансові) санкції.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що Чернігівською митницею Державної митної служби України в повній мірі доведено правомірність винесення податкових повідомлень-рішень від 10.07.2024 №UA15 та від 10.07.2024 №UA16, а отже позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Транс 2000» задоволенню не підлягає.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Транс 2000» до Чернігівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес-Транс 2000» (вул. Любецька, буд.163, м.Чернігів, Чернігівська область, 14000, ).

Відповідач - Чернігівська митниця Державної митної служби України (проспект Перемоги, 6, м.Чернігів, Чернігівська область, 14017, ).

Повний текст рішення суду виготовлено 10 грудня 2024 року.

Суддя Л.О. Житняк