Справа № 520/19453/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 р. Справа № 520/19453/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено по справі № 520/19453/24

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі по тексту НОМЕР_1 прикордонний загін, ВЧ НОМЕР_2 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця);

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017 включно із застосуванням для розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця);

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомоги на оздоровлення за 2017 рік з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення із урахуванням до розрахунку такої допомоги всіх постійних складових грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомогу на оздоровлення за 2017 рік з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення із урахуванням постійних складових грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, яка була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсації за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 року пропорційно часу виконання обов`язків за посадою молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії у відділенні інспекторів прикордонної служби, у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах»;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 року пропорційно часу виконання обов`язків військової служби на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії у відділенні інспекторів прикордонної служби, у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах», з урахуванням всіх постійних складових грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, виплата якої була установлена положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомоги на оздоровлення за 2015 рік без урахування до її складу винагороди за бойове чергування, виплаченої у березні 2015 року в розмірі 32.25 грн;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомогу на оздоровлення за 2015 рік із урахуванням до її складу винагороди за бойове чергування у сумі 32.25 грн, що виплачена у якості постійної складової грошового забезпечення у березні 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомоги на оздоровлення за 2016 рік без урахування до її складу виплачених у серпні 2016 року додаткової грошової винагороди у сумі 3030,45 грн, виплата якої була установлена положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн. та індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) допомогу на оздоровлення за 2016 рік із урахуванням до її складу постійних складових грошового забезпечення, виплачених у серпні 2016 року, з урахуванням додаткової грошової винагороди у сумі 3030.45 грн, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 17 повних календарних років військової служби без урахування до її складу виплаченої у лютому 2017 року додаткової грошової винагороди, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років військової служби із урахуванням до складу такої допомоги постійних складових грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсації за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік без урахування до її складу додаткової грошової винагороди, виплаченої у лютому 2017 року, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ЄДРПОУ НОМЕР_4 , перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік з урахуванням до її складу постійних складових грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, виплаченої у лютому 2017 року, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача у період з 01.01.2015 по 28.03.2017 ОСОБА_1 під час проходження ним служби у прикордонному загоні не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, що призвело до отримання грошового забезпечення не у повному обсязі.

Посилаючись на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" у редакції від 15.12.2015 (далі - Порядок № 1078) та постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294 (далі - Постанова № 1294), яка набрала законної сили 01.01.2008, наполягав, що при визначенні розміру індексації за спірний період, слід застосовувати в якості базового місяця - січень 2008 року.

Також стверджував про допущену відповідачем протиправну бездіяльність, яка полягає у неврахуванні при обчисленні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби у 2016-2017 роках відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил України, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22.09.2010 № 889 (далі Постанова № 889).

Пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17, вказав, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 має постійний характер та повинна враховуватись під час обчислення грошового забезпечення та інших виплат.

Крім того, зазначив, що станом на день звільнення позивача зі служби відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, передбаченої статтею 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) та одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний відповідний календарний рік служби у відповідності до частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Зауважив, що будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби та займаючи посади, визначені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» від 01.08.2012 № 702 (далі Постанова № 702), під час проходження служби набув права на отримання щорічної додаткової відпустки відповідно до статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, яка за період з 2013 по лютий 2017 року включно позивачу не надавалась, однак, грошова компенсація за невикористання такої відпустки при звільненні виплачена не була, чим порушено права позивача у цій частині.

Крім того, зауважив, що станом на день звільнення вислуга років позивача становить у календарному обчисленні 17 років 04 місяців 05 днів, що з огляду на приписи частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ свідчить про наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Керуючись приписами наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.05.2008 № 425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (далі - Інструкція № 425) зазначив, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу при звільненні допомогу на оздоровлення за 2017 рік з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку він має право за кожний повний місяць служби в році звільнення, тобто за січень та лютий 2017 року, всього за 6 днів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 по справі № 520/19453/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України(військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017, із застосуванням січня 2008 року у якості місяця, для обчислення індексу споживчих цін (базового місяцю).

Зобов`язано НОМЕР_6 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), нарахувати та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017, із застосуванням січня 2008 року у якості місяця, для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , задовольнити повністю, а рішення Харківського окружного адміністративного суду 24.09.2024 по справі № 520/19453/24 скасувати в частині відмови у позовних вимогах з прийняттям нового рішення у справі № 520/19453/24 про задоволення позову в цій частині.

В іншій частині рішення Харківського окружного суду від 24.09.2024 у справі № 520/19453/24 - залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що стороною позивача було вжито всі необхідні та можливі заходи для здобуття доказів на підтвердження заявлених позовних вимог від відповідача та Галузевого Державного архіву Державної прикордонної служби України, після отримання яких, до позовної заяви було надано всі необхідні документи, з яких можливо встановити складові грошового забезпечення, що нараховувалось позивачу у спірний період, а тому висновок суду першої інстанції про недоведеність усіх інших позовних вимог окрім визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017 із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) та зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017 включно із застосуванням для розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), не відповідає дійсності.

Стверджував, що обґрунтував у необхідному обсязі позовні вимоги із посиланням на нормативно-правові акти, вказавши порядок розрахунку грошового забезпечення та кожної його складової, яка не була включена відповідачем до розрахунку, як при виплаті допомоги на оздоровлення, так і при звільненні з військової служби, а також при не здійсненні компенсаційних виплат у зв`язку із обмеженням прав військовослужбовців на відпустки на підставі оголошення про мобілізацію, водночас, відповідачем не виконано свій процесуальний обов`язок, покладений частиною 2 статті 77 КАС України на суб`єкта владних повноважень, довести правомірність своєї поведінки стосовно предмету позову.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за період служби позивача у НОМЕР_7 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) до 28.03.2017, відповідачем не нарахована ОСОБА_1 індексація за лютий-грудень 2016 року, не врахована додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, а допомога на оздоровлення виплачена в меншому розмірі.

Судом зазначено, що встановити розміри виплачених відповідачем складових грошового забезпечення у 2017 році не вдалося, оскільки відповідач не надав таки відомості.

Вважаючи вищевказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України(військова частина НОМЕР_2 ), що нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017, із застосуванням січня 2008 року у якості місяця, для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин тарифні ставки (оклади) військовослужбовців були підвищені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008, а відтак, індекс споживчих цін січня 2008 року повинен був використовуватись у процедурі обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовця до 28.02.2018, що зумовлює обов`язок відповідача здійснити виплату індексації за вказаний період з урахуванням саме січня 2008 року, як базового місяця, який виконано не було.

При цьому, суд вважав, що відсутність бюджетних коштів для виплати індексації жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати НОМЕР_6 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.03.2017, із застосуванням січня 2008 року у якості місяця, для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд виходив з їх недоведеності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині відмови у задоволенні позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з неврахуванням відповідачем винагороди за бойове чергування, щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 889 та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років військової служби та компенсації за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік, а також не нарахуванням та невиплатою компенсації за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 року пропорційно часу виконання обов`язків за посадою молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії у відділенні інспекторів прикордонної служби, у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, згідно з Постановою № 702.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначено Законом № 2011-XII.

Згідно з частиною 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Положеннями частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XIІ передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Приписами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 1294) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктами 3.17.1 - 3.17.7 пункту 3.17 Інструкції № 425 впорядковано виплату винагороди за бойове чергування, зокрема визначено, що військовослужбовцям прикордонних застав (відділень відділів прикордонної служби), які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, що несуть бойову службу з безпосередньої охорони державного кордону на державному кордоні, виплачується винагорода за бойове чергування за час бойового чергування (бойової служби), - 4 відсотки посадового окладу за кожне несення служби, але не більше 30 відсотків на місяць.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 889 щомісячну додаткову грошову винагороду установлено:

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно із пунктом 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 889, 02 лютого 2016 року Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 73, яким затверджено «Інструкцію Про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (далі Інструкція № 73).

Пунктом 8 Інструкції № 73 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Отже, з аналізу наведених положень Інструкції № 73 слідує, що остання встановлює обмеження в частині включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразові додаткові види грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди.

З цього приводу варто зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 по справі № 825/997/17 звернула увагу на те, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 889, які мають пріоритет у порівнянні з положеннями Інструкцій № 73 при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги на оздоровлення.

Відтак, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції вважає, що остання входить до складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, а також інші одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15.

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Як встановлено судом апеляційної інстанції з карток грошового забезпечення позивача за 2015-2016 рік, винагорода за бойове чергування виплачувалась позивачу у 2015-2016 роках, щомісячно, а передбачена Постановою № 889 додаткова грошова винагорода - з серпня по грудень 2016 року щомісяця, а відтак, такі винагороди не можна вважати одноразовими.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що розрахунок грошової допомоги для оздоровлення позивача за 2015-2016 роки повинен був проводитися з урахуванням винагороди за бойове чергування та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, отриманих ОСОБА_1 у 2015-2016 роках.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції розрахунок грошової допомоги для оздоровлення позивача за 2015-2016 роки був проведений без урахування вищевказаних винагород.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2015 рік без урахування до її складу винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн та допомоги на оздоровлення за 2016 рік без урахування до її складу, виплаченої з серпня 2016 року додаткової грошової винагороди у сумі 3030,45 грн, виплата якої була установлена положеннями Постанови № 889, винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн та індексації грошового забезпечення та відповідно задоволення позову в цій частині.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 рік пропорційно часу виконання обов`язків за посадою молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії у відділенні інспекторів прикордонної служби, у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово- емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 45 Конституції України установлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно з частиною 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою № 702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Відповідно до пунктів 4, 6 додатку 4 Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, посада молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії, на яких перебував позивач під час проходження військової служби у період з 2013 по 2017 рік у лавах НОМЕР_8 прикордонного загону, наявні в переліку посад, перебування на яких надає право на щорічну додаткову відпустку відповідно до Постанови № 702.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивач проходив військову службу у НОМЕР_9 прикордонному загоні та займав посади молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії, які в силу наведених вище положень Постанови № 702 є посадами, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до статті 10-1 Закону № 2011-ХІ.

Відповідно до пунктів 8, 14, 17-19 статті 10-1 Закону № 2011-ХІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

З наявних в матеріалах справи карток грошового забезпечення ОСОБА_1 та витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.03.2017 № 129-ос, колегією суддів встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачу не надавалася щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я або компенсація за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 рік.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII та Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Виходячи зі змісту статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз вказаних вище норм дозволяє дійти висновку, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової відпуски. Однак, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує аналогічні правові висновки, щодо застосування норм права, які були висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.

Так, у вказаній зразковій справі предметом спору була виплата позивачу грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте суд апеляційної інстанції вважає, що такі висновки доречно враховувати і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 12.04.2021 по справі № 1.380.2019.006595.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи вищенаведене нормативне регулювання спірних правовідносин, наявні підстави для висновку про протиправність не проведення відповідачем на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2013 по лютий 2017 року, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо спірних правовідносин в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років військової служби із урахуванням виплаченої у лютому 2017 року додаткової грошової винагороди, виплата якої була установлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Тобто, станом на момент звільнення позивача зі служби (28.03.2017), редакція частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ передбачала виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку з настанням особливого періоду, а тому вказана норма Закону № 2011-ХІІ підлягала застосуванню до позивача.

Вичерпний перелік підстав для невиплати вищезазначеної одноразової грошової допомоги визначено у абзаці 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ та частиною 3 статті 9 Закону № 2262-ХІІ, згідно якого, права на виплату одноразової грошової допомоги позбавляються військовослужбовці при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України "Про розвідку".

Слід зазначити, що правова позиція щодо застосування приписів частини другої статті 15 Закону № 2011-XII неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20, від 19 травня 2022 року у справі № 580/3392/20.

Так, відповідно до усталеної позиції Верховного Суду норма частини другої статті 15 Законі № 2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Одночасно з цим, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».

З наявного в матеріалах справи витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.03.2017 № 129-ОС колегією суддів встановлено, що позивач звільнений з військової служби на підставі підпункту «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а його календарна вислуга становить 17 років 04 місяців 05 днів, пільгова вислуга становить 08 років 01 місяць 15 днів, загальна 25 років 05 місяців 18 днів. Отже, умова про наявність 10 і більше років вислуги дотримана.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що позивачу здійснено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за сімнадцять повних календарних років військової служби.

Наявним в матеріалах справи кінцевим розрахунком при звільненні № 15 підтверджено, що при звільненні позивачу було нараховано передбачену Постановою № 889 винагороду за період з 01.03.2017 по 28.03.2017 на рівні 60% грошового забезпечення, що становило 2737,18 грн. Винагорода за бойове чергування визначена у розмірі 0,00 грн, а індексація грошового забезпечення взагалі не включена до розрахунку, оскільки не виплачувалась позивачу.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу у складі одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" індексацію грошового забезпечення, яка є складовою грошового забезпечення, право позивача на отримання якої підтверджено під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме, визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років військової служби із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення за січень лютий 2017 року.

Водночас, з огляду на те, що винагорода за бойове чергування за січень, лютий 2017 року та додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 не нараховувалась та не виплачувалась позивачу, вона не підлягала включенню до складу одноразової грошової допомоги при звільненні. А відтак, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням винагороди за бойове чергування та додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 за січень, лютий 2017 року задоволенню не підлягають.

Крім того, з кінцевого розрахунку при звільненні № 15 вбачається, що відповідачем нараховано позивачу компенсацію за 6 днів основної щорічної відпустки у розмірі 1010,15 грн, проте, як встановлено під час судового розгляду справи та не заперечується відповідачем, індексація грошового забезпечення у 2017 році позивачу не виплачувалась, а відтак і не була включена до розрахунку компенсації за невикористані 6 днів основної щорічної відпустки за 2017 рік, що зумовлює задоволення позовних вимог в частині протиправного нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік без урахування індексації грошового забезпечення за січень лютий 2017 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2017 рік з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення із урахуванням до розрахунку такої допомоги всіх постійних складових грошового забезпечення, у тому числі додаткової грошової винагороди, установленої Постановою № 889, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пп. 3.7.1. Інструкції № 425, військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Підпунктом 3.7.2 Інструкції № 425 встановлено, що допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу вищого начальника (командира) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з нормами підпунктів 4.9.4. та 4.9.5. Інструкції № 425, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки за поточний рік до одержання органом Держприкордонслужби наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби, оплачується тривалість щорічної основної відпустки, що надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, законодавчо визначено, що при звільненні зі служби військовослужбовцю виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, однак не визначено обов`язку для відповідача здійснювати виплату допомоги на оздоровлення інакше, ніж за рапортом особи.

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу компенсації за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів щодо звернення позивача до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з рапортом про надання грошової допомоги на оздоровлення за місцем штатної служби, який є законодавчо врегульованою передумовою виплати вказаної допомоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2015 рік з урахуванням до її складу винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн, допомогу на оздоровлення за 2016 рік з урахування до її складу, виплаченої з серпня 2016 року додаткової грошової винагороди у сумі 3030,45 грн, виплата якої була установлена положеннями Постанови № 889, винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн та індексації грошового забезпечення, грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2013 по лютий 2017 року, передбачену частиною 4 статті 10-1 Закону № 2011-ХІ та Постановою № 702, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років військової служби із урахуванням до її складу індексації грошового забезпечення та компенсацію за невикористані 6 днів основної щорічної відпустки за 2017 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин у справі та не дослідження наявних в матеріалах справи доказів дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог в частині, що підлягала апеляційному перегляду, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 по справі № 520/19453/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 по справі № 520/19453/24 в частині відмови у задоволенні позову - скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2015 рік без урахування до її складу винагороди за бойове чергування, виплаченої у березні 2015 року в розмірі 32.25 грн.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) допомогу на оздоровлення за 2015 рік із урахуванням до її складу винагороди за бойове чергування у сумі 32.25 грн, що виплачена у якості постійної складової грошового забезпечення у березні 2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2016 рік без урахування додаткової грошової винагороди, передбаченої положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн та індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) допомогу на оздоровлення за 2016 рік із урахуванням постійних складових грошового забезпечення, з урахуванням додаткової грошової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», винагороди за бойове чергування у розмірі 32.25 грн та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 року пропорційно часу виконання обов`язків за посадою молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії у відділенні інспекторів прикордонної служби, у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах».

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію за 30 (тридцять) днів щорічної додаткової відпустки за 2013, 2014, 2015, 2016 роки та за січень-лютий 2017 рік пропорційно часу виконання обов`язків військової служби на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1, 2 категорії та інспектора прикордонної служби 3 категорії у відділенні інспекторів прикордонної служби, у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах», з урахуванням всіх постійних складових грошового забезпечення.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 17 повних календарних років військової служби без урахування індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років військової служби із урахуванням до складу такої допомоги постійних складових грошового забезпечення, у тому числі індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), які полягають у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік без урахування індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію за 6 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік з урахуванням до її складу постійних складових грошового забезпечення, у тому числі індексації грошового забезпечення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова