Справа № 320/46646/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року №;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску у розмірі 183846,43 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 510,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 вересня 2023 року №Ф-60576 в сумі 452 273,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що визначені позивачу грошові зобов`язання оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою здійснено на основі висновку податкового органу про те, що позивач з 01.10.2017 втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із наданням нею поворотної безпроцентної фінансової допомоги ТОВ «Маркасон» відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 237/08-17/ФД від 22.08.2017. На думку позивача відповідачем зроблено хибний висновок про те, що фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої-третьої груп не можуть надавати/отримувати безповоротну фінансову допомогу, оскільки такий вид діяльності не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування. За твердженням позивача, надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги жодним чином не підпадає під визначення такого виду фінансових послуг як діяльність з фінансового посередництва, оскільки не відповідає основним ознакам, як безпосередньо такої діяльності, так і ознакам фінансових послуг в цілому. Крім того позивач вказує на порушення порядку проведення перевірки, зокрема, безпідставність проведення позапланової невиїзної перевірки, у той час, як призначено податковим органом було позапланову виїзну перевірку.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечував та вказав, що податковим органом виконано вимоги кодексу щодо повідомлення позивача про призначення та проведення перевірки належним чином. Крім того відповідач зазначив, що ОСОБА_1 порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, встановлені ПК України, а саме, надавала поворотну фінансову допомогу ТОВ «Маркасон» відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 237/08-17/ФД від 22.08.2017. За твердженням податкового органу, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, надання фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» та є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. На цій підставі відповідач вважав, що першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому відбулося таке порушення, позивач втратила право перебування на спрощеній системі оподаткування, а тому з 01.10.2017 отримані з 01.10.2017 по 24.06.2022 ОСОБА_1 доходи у сумі 11633403,12 грн слід оподатковувати на загальних умовах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року №, №, №, №, №. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28 вересня 2023 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску у розмірі 183 846,43 грн. Визнано протиправним та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 вересня 2023 року №Ф-60576 в сумі 452 273,36 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, позивачем було подано клопотання про розгляд справи за участю представника позивача, яку не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що розгляд даної справи здійснювався в суді першої інстанції в порядку письмового провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГУ ДПС в м. Києві відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання платником податків вимог валютного та іншого законодавства за період з 24.07.2017 по 24.06.2022, дотримання вимог обліку та збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 24.07.2017 по 24.06.2022.

За наслідками перевірки податковим органом складено акт № 51882/Ж5/26-15-24-02-04/ від 04.08.2023.

Згідно висновків акту відповідачем було встановлено порушення:

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 ПК України, а саме не подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки;

- п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 ПК України, внаслідок чого занижений податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.10.2017 по 24.06.2021 у сумі 2 094 012,56 грн в т. ч. в періодах: 2017 рік на суму 653 570,61 грн; 2018 рік на суму 524 036,79 грн; 2019 рік на суму 717 888,62 грн; 2020 рік па суму 190 818,62 грн; 2021 рік на суму 7 697,92 грн;

- п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розділ XX ПК України - не нараховано та не сплачено військового збору за період з 01.10.2017 по 24.06.2022 у розмірі 174 501,04 грн, в т. ч. по періодах: 2017 рік на суму 54 464,22 грн; 2018 рік на суму 43 669,73 грн; 2019 рік на суму 59 824,05 грн; 2020 рік на суму 15 901,55 грн; з 01.01.2021 по 01.1.2021 на суму 641,49 грн;

- ст. 6 п. 2 п.п. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в частині подання за невстановленою формою (не вірно вказано код категорії 30) звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 рік (ліквідаційний);

- абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не нараховано єдиного внеску в сумі 452 273,36 грн, в т. ч. по періодам: 2017 рік у сумі 26 103,00 грн, 2018 рік у сумі 137 602,08 грн, 2019 рік у сумі 154 234,08 грн, 2020 рік у сумі 134 334,20 грн;

- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України в частині ненадання документів на перевірку;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4 ст. 183, ст. 187, п. 201.8 ст. 201 ПК України, - не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 1 600 491 грн, а саме по періодах: 2018 рік - 582 264 грн, 2019 рік - 797 653 грн, 2020 рік - 212 021 грн, 2021 рік - 8 553 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28 вересня 2023 року:

- №, яким за порушення п.164.1 ст.164, п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 2 617 515,70 грн, в т.ч. 2 094 012,56 грн за податковим зобов`язанням та 523 503,14 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким за порушення п.181.1 ст. 181, п. 183.2, п. 183.4 ст. 183, ст. 187, п. 201.8 ст. 201 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 2 000 613,75 грн, в т.ч. 1 600 491,00 грн за податковим зобов`язанням та 400 122,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким за порушення п.п.1.2, п.п.1.3 п.16-1 підрозд. 10 розділ XX ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 280 126,30 грн, в т.ч. 174 501,04 грн за податковим зобов`язанням та 43 625,26 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким за порушення пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 та п.п. 177.5.2 п. 177.5 ст. 177 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 1 020,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким за порушення п.85.2 ст.85 р.ІІ, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем адміністравтині штрафи та інші санкції на суму 1 020,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

Також, на підставі акту перевірки відповідачем було винесено рішення застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 28 вересня 2023 року:

- №, яким за порушення абз.3 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції у розмірі 183 846,43 грн;

- №, яким за порушення п.п.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції у розмірі 510,00 грн.

Крім того, податковим органом 28.09.2023 на підставі акту перевірки № 51882/Ж5/26-15-24-02-04/ від 04.08.2023 було винесено вимогу № Ф-60576 про сплату недоїмки з єдиного внеску в сумі 452 273,36 грн.

Позивачем було оскаржено податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28.09.2023 №, №, №, №, № в адміністративному порядку.

Рішенням ДПС України від 20.12.2023 № 37393/6/99-00-06-01-03-06 було відмовлено у задоволенні скарги, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Позивачем також було оскаржено в адміністративному порядку рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28.09.2023 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску у розмірі 183 846,43 грн та № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у розмірі 510,00 грн.

Рішенням ДПС України від 21.12.2023 № 37556/6/99-00-06-01-03-06 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення ГУ ДПС у м. Києві від 28.09.2023 № залишено без змін, а рішення № скасовано.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та необхідність застосування нею з 01.10.2017 загальних умов оподаткування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки відбувається згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 Податкового кодексу України).

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як установлено в абзаці п`ятому пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Дотримання цих вимог в їх сукупності може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки.

При цьому виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. В Податковому кодексі України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку.

Аналогічна правові позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №140/3135/19, від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, від 17.05.2019 у справі №823/2530/18, від 23.04.2020 у справі №826/20146/15, від 24.01.2019 у справі №805/1941/17-а, від 22.04.2021 у справі № 820/2993/16.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлені у цій справі обставини свідчать, що відповідачем в порушення положень податкового законодавства, за ініційованої до проведення документальної планової виїзної перевірки позивача, фактично, внаслідок відсутності платника податків за адресою, було проведено невиїзну перевірку за наявними у контролюючого органу документами у приміщенні останнього, а не за місцезнаходженням позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами відповідача було складено акт від 25.07.2023 про неможливість пред`явлення наказу від 19.07.2023 № 3684-п та направлень від 20.07.2023 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки платнику податків у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за фактичним місцезнаходженням.

Щодо посилання відповідача на неврахування пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України щодо ненадання документів під час проведення перевірки, слід зазначити, що обов`язок платника податків надавати усі первинні документи, пов`язані з предметом перевірки, знаходиться у прямій залежності від факту обізнаності платника податків із призначеною відносно нього перевіркою та її предметом і забезпечення йому можливості взяти участь у її проведенні. За змістом пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Оскільки виїзну документальну перевірку проведено у приміщенні податкового органу, не можна достеменно вважати, що контролюючий орган вчинив дії, направлені на фактичне отримання від позивача первинних документів після початку проведення перевірки.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка, в той час як, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Варто відзначити, що неможливість проведення виїзної перевірки не може мати наслідком автоматичного проведення контролюючим органом невиїзної документальної перевірки з огляду на те, що для проведення будь-якого виду податкової перевірки необхідно дотримання умов прийняття наказу та повідомлення платника про відповідну перевірку.

Крім того, у Податковому кодексі України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку, у тому числі у разі відсутності платника податків за місцезнаходженням.

При цьому проведення перевірки у встановленому законом порядку є передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень, а тому в разі недотримання встановлених вимог та, як наслідок, визнання перевірки протиправною, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень.

Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Однак доказів на підтвердження факту пред`явлення чи ознайомлення позивача із наказом про проведення саме документальної позапланової невиїзної перевірки, яка фактично була проведена у даній справі, відповідачем не надано.

Крім того, порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлений у ст. 177 ПК України.

Згідно з пунктом 177.1 ст. 177 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Положеннями п. 177.4 ст. 177 ПК України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.6 статті 177 ПК України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За змістом пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно приписів пункту 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку.

При цьому відповідно до підпункту 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадку та в строк, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Згідно з пунктом 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Приписами пункту 292.11 статті 292 ПК України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

З матеріалів справи вбачається, що висновок про порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, а також законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач обґрунтував доводами про те, що позивач у спірний період порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Відповідач у ході податкової перевірки встановив, що ОСОБА_1 порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, встановлені ПК України, а саме, надавала поворотну фінансову допомогу ТОВ «Маркасон» відповідно до договору поворотної фінансової допомоги № 237/08-17/ФД від 22.08.2017.

За твердженням податкового органу, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, надання фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» та є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

На цій підставі відповідач вважав, що першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому відбулося таке порушення, позивач втратила право перебування на спрощеній системі оподаткування, а тому з 01.10.2017 отримані з 01.10.2017 по 24.06.2022 ОСОБА_1 доходи у сумі 11 633 403,12 грн слід оподатковувати на загальних умовах.

Разом із тим, відповідно до розділу 3 Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 (наказ Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 (надалі - КВЕД-2010) КВЕД побудовано за ієрархічною системою кодування із застосуванням літерно-цифрового коду. Літерні познаки секцій використовують як рубрикатор і їх не використовують у кодуванні. Подальшу деталізацію секцій КВЕД - розділ, група, клас - позначають цифровими кодами.

Розділом 5 КВЕД-2010 «Структура класифікації видів економічної діяльності» передбачено: фінансова та страхова діяльність (секція - К), надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (розділ - 64), грошове посередництво (група - 64.1), інші види грошового посередництва (клас - 64.19).

Отже, лише визначене коло суб`єктів господарювання із зареєстрованим відповідним видом діяльності, можуть надавати фінансові послуги.

Як вбачається з акту перевірки, серед обраних ОСОБА_1 видів діяльності, не значились такі її види, як надання фінансових послуг чи здійснення інших видів грошового посередництва.

Зі змісту копії договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, який був предметом податкової перевірки, встановлено, що за його умовами ФОП ОСОБА_1 , як позикодавець, надавала позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язувався повернути надані грошові кошти в строки, передбачені договором.

Крім того, вищезазначений договір передбачав, що поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування коштами не стягується; поворотна фінансова допомога надається позичальникові на термін до 22.08.2018. Додатковою угодою від 03.10.2017 такий строк було продовжено до 30.06.2019.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладення такого договору не мало на меті отримання позивачем доходу та, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства, не може розцінюватись як надання позивачем фінансових послуг чи послуг з фінансового посередництва.

Податковою перевіркою не встановлено випадків отримання позивачем плати за надання поворотної фінансової допомоги позичальникам, так само, як і не виявлено випадків порушення позичальниками строків повернення коштів, отриманих як поворотна фінансова допомога.

При цьому, залучені до матеріалів справи копії виписок про рух коштів на рахунках містять відомості про надходження коштів на рахунки позивача з призначенням платежу: повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору.

Тому, суд першої інстанції вірно не погодився з доводами відповідача про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та необхідність застосування нею з 01.10.2017 загальних умов оподаткування.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки вищевказані обставини слугували підставою для донарахування позивачу грошових зобов`язань із сплати податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору, зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 28.09.2023 №, №, №, №, №, рішення від 28.09.2023 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 вересня 2023 року №Ф-60576 в сумі 452273,36 грн, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

При цьому, як вбачається з рішення ДПС України від 21.12.2023 № 37556/6/99-00-06-01-03-06 скаргу ОСОБА_1 було частково задоволено, а рішення № - скасовано. Податковим органом було зазначено, що рішення № вважається відкликаним з дня прийняття рішення ДПС України.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 10.12.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна