Справа № 580/10072/24
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Черкаси

09 грудня 2024 року справа № 580/10072/24

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якій просить:

- визнати бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 18.09.2024 протиправною;

- зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладеного в рамках виконавчого провадження №65350443, та виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в судове засідання.

Ухвалою суду від 21.10.2024 зупинено провадження у справі до подання витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 09.12.2024 поновлено провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.01.2023 виконавчий напис №2452 виданий 29.08.2019 приватним нотаріусом Бондар І.М. повернуто стягувачу (АТ КБ «ПриватБанк»), однак не знято арешт з майна боржника.

Представник позивача звернув увагу, що ОСОБА_1 повністю розрахувалася з АТ КБ «ПриватБанк», та їй відповідно видано довідку від 28.12.2023, згідно якої остання не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», тому за відсутності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» накладений арешт на майно боржника в рамках виконавчого провадження №65350443 необхідно зняти, оскільки він безпідставно продовжує обмежувати права ОСОБА_1 , і відомості про останню наявні в реєстрі боржників, що негативно впливає на її репутацію.

За твердженням представника позивача, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» (Номер запису про обтяження: 41876401 (спеціальний розділ)) безпідставно міститься інформація про накладення арешту на житловий будинок - АДРЕСА_1 , який насправді не належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Однак, начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області у своєму листі від 08.10.24 №37568 відмовив у задоволенні заяви від 18.09.2024 про зняття арешту з майна боржника.

У відзиві на адміністративний позов відповідач проти позову заперечив та вказав, що 07.05.2021 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65350443 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. У постанові про відкриття виконавчого провадження № 65350443 від 07.05.2021 допущено помилку (описку) в адресі нерухомого майна, а саме зазначено: « АДРЕСА_1 », замість АДРЕСА_2 .

Начальником відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) Алексиною Гайдар, з власної ініціативи, в порядку здійснення контролю за виконанням рішень, керуючись вимогами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), протягом одного робочого дня, 08.10.2024 здійснено перевірку законності виконавчого провадження №65350443, за результатами якої постановлено: виправити граматичну помилку у процесуальних документах виконавчого провадження № 65350443, а саме: в адресі нерухомого майна, яке підлягало зверненню стягнення зазначити: « АДРЕСА_1 », замість АДРЕСА_1 та внести зміни в обтяження № 41876401 та зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк В.П. привести виконавче провадження №65350443 у відповідність до вимог передбачених Законом України «Про виконавче провадження» у строк до 14.10.2024.

Відповідач вважає, що оскільки виконавче провадження завершено в порядку п 9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. Окрім того, згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документу стягувачу в порядку п.9 ст.37 постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про арешт майна боржника не скасовується за відсутності законних підстав.

Відповідач просив звернути увагу, що виконавчий документ в судовому порядку не визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому на рішення повернення виконавчого документу в порядку п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження не може діяти норма ч.4 ст.40 цього ж Закону.

Також відповідач зазначив, що представником позивача не наведено законних підстав для виключення позивача з Єдиного реєстру боржників, тому відсутні підстави, які зумовлюють виключення з цього реєстру.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 65350443 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. № 2452 від 29.08.2019 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з прибудовою та надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 2 961 440,69 грн.

07.05.2021 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65350443 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. У постанові про відкриття виконавчого провадження № 65350443 від 07.05.2021 допущено помилку (описку) в адресі нерухомого майна, а саме зазначено: « АДРЕСА_1 », замість АДРЕСА_2 .

При виконанні виконавчого провадження № 65350443 державним виконавцем відділу 11.05.2021 накладено арешт на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1 , а не на будинок 72, як зазначено у виконавчому документі.

30.01.2023 державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Постанову про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого напису нотаріуса направлено на адресу стягувача.

На звернення позивача до відповідача про зняття арешту з нерухомого майна та виключення інформації з Єдиного реєстру боржників відповідач повідомив листом №37568 від 08.10.2024 про відсутність підстав для зняття арешту та виключення з Єдиного реєстру боржників.

Начальником відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відділ) Алексиною Гайдар, з власної ініціативи, в порядку здійснення контролю за виконанням рішень, керуючись вимогами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), протягом одного робочого дня, 08.10.2024 здійснено перевірку законності виконавчого провадження №65350443, за результатами якої постановлено: виправити граматичну помилку у процесуальних документах виконавчого провадження № 65350443, а саме: в адресі нерухомого майна, яке підлягало зверненню стягнення зазначити: « АДРЕСА_1 », замість АДРЕСА_1 та внести зміни в обтяження № 41876401 та зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк В.П. привести виконавче провадження №65350443 у відповідність до вимог передбачених Законом України «Про виконавче провадження» у строк до 14.10.2024.

09.10.2024 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк В.П. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис, яким виправлено помилку в частині зазначення адреси об`єкта нерухомого майна, який перебуває під арештом та зазначено: АДРЕСА_1 .

Вважаючи протиправною бездіяльність начальника відділу щодо незняття арешту з нерухомого майна та виключення позивача з Єдиного реєстру боржників, представник позивача звернувся до суду з позовом.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 2 цієї частини публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 вказаної частини визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи.

Разом із тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Враховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З установлених обставин справи вбачається, що в даному випадку позивач звернулася до суду за захистом свого права власності на автомобіль.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення відділу державної виконавчої служби, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо права власності рухомого майна.

Суд зазначає, що згідно із статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, оскільки має приватноправовий характер та, з огляду на суб`єктний склад сторін спору, його слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №140/26445/23.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., тому вказана сума судового збору підлягає поверненню на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 132, 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, закрити.

Роз`яснити позивачу, що позивач має право звернутися за судовим захистом в порядку цивільного судочинства.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп., сплачений згідно платіжної інструкції №3503-МРСА-ТХХМ-М3К3 від 11.10.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО