Справа № 120/3818/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3818/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

09 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 08.03.2024 він звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003. Однак, пенсійним органом рішенням від 15.03.2024 №41 відмовлено у призначенні пенсії за відсутності необхідного страхового стажу та невизнання наявності пільгового стажу за Списком №2. Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.03.2024 №41 протиправним.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.03.2024 №41.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009 та до пільгового стажу періоди роботи з 22.10.1991 по 01.08.2001 та з 31.07.2006 по 03.10.2011.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.03.2024.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності заяву позивача разом із доданими документами передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням від 15.03.2024 №41 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовив у призначенні пенсії, оскільки страховий стаж позивача становить 27 років 05 місяців 18 днів, при необхідному 30 років, а також у зв`язку із непідтвердженим пільговим стажем.

При цьому, до страхового стажу не враховано період роботи особи з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, оскільки відсутня інформація про даний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а також з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб.

До пільгового стажу роботи не враховано періоди роботи згідно довідки №19/02 від 19.02.2024, оскільки довідка не відповідає Додатку №5 до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а саме, відсутнє посилання на статтю 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Окрім цього зазначено, що наданих документів не долучено накази про результати атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві та перелік робочих місць, виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Позивач вищезазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вважає протиправним, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України врегульовано, що права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-XІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" № 1058-VI пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

В силу положень частини першої статті 114 Закону № 1058-VI, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-VI на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Водночас рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, статтю 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.

Конституційним Судом України було вирішено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів зважає на наступне.

Так, рішенням від 15.03.2024 №41 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 , оскільки страховий стаж позивача становить 27 років 05 місяців 18 днів, при необхідному 30 років, а також у зв`язку із непідтвердженим пільговим стажем.

При цьому, до страхового стажу не враховано період роботи особи з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, оскільки відсутня інформація про даний період у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а також з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб.

З даного приводу слід зазначити, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як слідує із матеріалів справи, в трудовій книжці НОМЕР_1 містяться записи про період роботи ОСОБА_1 електрозварювальником на Ободівському цукровому заводі з 15.09.2001 по 13.11.2001 та у ТОВ "Олександра і Софія Фуд" з 03.09.2002 по 25.02.2003. Також у трудовій книжці містяться записи про роботу позивача у Новоободівському цегельному заводі філії ТОВ "Люксбуд-1" знімачем укладальником 3-го розряду у період з 01.08.2004 по 17.04.2006 та у колективному монтажно-налагоджувальному управлінні "Спецсільгоспмонтаж" з 31.07.2006 по 03.10.2011.

Записи в трудовій книжці про роботу позивача в періоди з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009 відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач, підставу звільнення та вказані записи засвідчені печаткою підприємства.

Натомість, посилаючись на дані індивідуальних відомостей про застраховану особу, в яких відсутня інформація щодо сплати страхових внесків, відповідач робить висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача вищезазначених періодів.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно дозакону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює таке нарахування страхових внесків, їх сплату (утримання) із заробітної плати застрахованої особи.

Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по внесенні індивідуальних відомостей та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за оскаржуваний період для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення та виплату пенсії.

Колегія суддів враховує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належного внесення індивідуальних відомостей та належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17.

Відтак, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009 у повному обсязі є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаних періодів до стажу роботи.

Також як слідує з матеріалів справи, спірним рішенням до пільгового стажу роботи не враховано періоди роботи позивача згідно довідки №19/02 від 19.02.2024, оскільки довідка не відповідає Додатку №5 до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а саме, відсутнє посилання на статтю 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Окрім цього зазначено, що до наданих документів не долучено накази про результати атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві та перелік робочих місць, виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Так, відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Між тим, у довідці колективного монтажно-налагоджувального управління "Спецсільгоспмонтаж" №19/02 від 19.02.2024 зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день в Колективному монтажно-налагоджуваному управлінні "Спецсльгоспмонтаж" у період з 22.10.1991 (наказ № 75к від 22.10.1991) по 01.08.2001 (наказ № 34 від 01.08.2001) виконував роботи по зварюванню конструкцій, вузлів та агрегатів за посадою електрозварювальник. З 31.07.2006 (наказ № 4к від 31.07.2006) по 03.10.2011 (наказ № 5 від 03.10.2011) виконував роботи по зварюванню конструкцій, вузлів, та агрегатів за посадою електрозварювальник.

Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена пунктом 20 Порядку № 637. У довідці вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, посада позивача, характер виконуваної ним роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків та їх номери, до яких включається період роботи позивача, а також посилання на первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Довідка видана уповноваженою особою, містить підписи голови правління, начальника відділу кадрів та бухгалтера, та завірена печаткою управління.

Крім того, факт роботи позивача у спірні періоди підтверджений належними записами трудової книжки.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що відповідачем у даному випадку не спростовано факт зайнятості позивача на посаді, що передбачена Списком №2, а лише вказано на недолік в заповнені уточнюючої довідки, що не має впливу на визначення періодів роботи позивача на такій посаді, та інших відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, як-то: відомостей щодо професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі щодо атестації робочого місця.

Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не врахував, що не усі недоліки у складанні довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів (підписів) у таких документах.

Вказана довідка містить всю інформацію, що визначена пунктом 20 Порядку № 637, а певні недоліки заповнення довідки про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.

Таким чином, невідповідність довідки про пільговий характер роботи від №19/02 від 19.02.2024 вимогам додатку № 5 Порядку № 637, в частині зазначення статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не може бути правомірною підставою для незарахування позивачеві до пільгового стажу роботи, періоду підтвердженого відомостями трудової книжки.

Крім того, відповідно до пункту 3 Порядку № 383 право на пільгову пенсію мають особи, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинними у період такої роботи. При цьому для зарахування періоду роботи на посадах, віднесених до Списку № 2 у період до 21 серпня 1992 року необхідне підтвердження документами відповідних умов праці, а за період після 21 серпня 1992 року - підтвердження результатів проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Так, уточнююча довідка колективного монтажно-налагоджувального управління "Спецсільгоспмонтаж" №19/02 від 19.02.2024 мітить відомості щодо зайнятості позивача повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 у період з 22.10.1991 по 01.08.2001 та з 31.07.2006 по 03.10.2011.

В контексті наведеного, слід зауважити, що період роботи з 22.10.1991 по 21.08.1992 не потребує проведення атестації робочих місць.

Разом з тим, з приводу періоду з 22.08.1992 по 03.10.2011, необхідно врахувати, що 19.02.2020 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 520/15025/16-а, в які зазначено, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі № 520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Отже, особи, якій зайняті на роботах із шкідливими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими та важкими умовами праці не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Також Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.09.2014 у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Отже, із урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а, суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин та враховуючи зазначені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, та встановлені у цій справі обставини, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відсутність даних про проведення та результати проведення атестації робочих місць за період з 22.08.1992 по 03.10.2011 не може бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу відповідного періоду роботи позивача.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення від від 15.03.2024 №41, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно п.2 ч.2 ст.114 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. Як наслідок це рішення підлягає скасуванню, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Матеріалами справи підтверджується, що наявний у позивача страховий стаж становить 27 років 05 місяців 09 днів (тобто не менше 25 років, в розумінні статті 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII). Відповідні обставини підтверджуються рішенням від 15.03.2024 № 41.

При цьому, зарахування до його страхового страхового стажу періодів з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009 та до пільгового стажу періодів з 22.10.1991 по 01.08.2001 та з 31.07.2006 по 03.10.2011 свідчитиме про наявність у нього більше ніж 12 років та 6 місяців страхового стажу, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Як наслідок, порушені права позивача належним чином відновлені у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу періодів з 15.09.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2003 по 25.02.2003, з 01.11.2004 по 30.11.2004, з 01.01.2005 по 15.04.2006, з 01.01.2009 по 31.01.2009 до пільгового стажу періоди роботи з 22.10.1991 по 01.08.2001 та з 31.07.2006 по 03.10.2011 та призначити останньому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 08.03.2024.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.