Справа № 520/19861/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 р.Справа № 520/19861/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., повний текст складено 25.09.24 по справі № 520/19861/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2024 року № 0/20166/24-21 Головного управління ДПС у Харківській області.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській № 0/20166/24-21 від 17.04.2024 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на 397 006,50 грн., є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач виходив із висновків акту камеральної перевірки податкової декларації з єдиного податку за 2023 рік, де у рядку 03 та рядку 08 було позивачем помилково зазначено загальний обсяг доходу 5 200 000,00 грн. Враховуючи те, що позивач самостійно виявив та виправив виявлені помилки у податковій звітності, подав контролюючому органу уточнюючі податкові декларації та довів письмовими доказами наявність доходу у значно меншому, ніж було зазначено відповідачем у акті розмірі, а тому є безпідставними твердження відповідача про порушення позивачем приписів п. 293.4., 293.8. ст. 293, п.п. 296.5.2. п. 296.5. ст. 296 розділу ХІV ПК України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 р. адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає , що суд першої інстанції не врахував положення ст. 50 Податкового кодексу України. Саме на виконання цього обов`язку позивачем і було подано уточнюючу податкову звітність, а саме податкові декларації за періоди: - лютий 2023 року, подано 21.06.2024 року, задекларовано дохід 66 000,00 грн.; - березень 2023 року, подано 21.06.2024 року, задекларовано дохід 60 000,00 грн.; - квітень 2023 року, подано 21.06.2024 року,задекларовано дохід 0,00 грн.; - травень 2023 року, подано 21.06.2024 року, задекларовано дохід 392 000,00 грн.; - червень 2023 року, подано 21.06.2024 року, задекларовано дохід 303 900,00 грн.; - липень 2023 року, подано 21.06.2024 року, задекларовано дохід 121 000,00 грн. ;- за 2023 рік, подано 21.06.2024 року, задекларовано дохід (під час перебування на спрощеній системі оподаткування, друга група 10%) 456 000,00 грн. (періоди січень, серпень грудень 2023 року). Зазначена звітність прийнята контролюючим органом без зауважень. Вважає , що суд помилково посилається на практику Верховного Суду, зокрема викладену у постановах Верховного Суду у справах №360/3701/19, №808/537/16, №640/15334/19, №808/2156/17, №820/6771/16, № 805/2408/16-а, №815/4013/14, № 805/3164/17-а,оскільки в даному випадку мають місце інші обставини: - акт про результати камеральної перевірки податкової звітності платника єдиного податку за 2023 рік щодо виявлених помилок (порушень) від 11.03.2024 року № 9086/20-40-24-21-06/ НОМЕР_1 позивач не отримував (що визнається сторонами у справі), а відтак не мав можливості подати уточнюючу звітність до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення; - у справах на які посилався відповідач та суд першої інстанції йшлося про виявлення помилок саме контролюючим органом, а не самостійне їх виявлення платником податків. Тобто, за результатами проведеної камеральної перевірки контролюючий орган ніяких помилок у поданій 22.02.2024 року позивачем податковій декларації платника єдиного податку за звітний 2023 рік не виявляв. Відтак позивач правомірно реалізував свій обов`язок передбачений п. 50.1 ст. 50 ПКУ та, самостійно виявивши помилки у поданій податковій звітності, подав відповідну уточнюючу звітність із вірними показниками. Також, вказує , що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції залишив поза увагою визнаний сторонами у справі факт неотримання позивачем акту про результати камеральної перевірки податкової звітності платника єдиного податку за 2023 рік щодо виявлених помилок (порушень) від 11.03.2024 року № 9086/20-40-24-21- 06/. Зазначене позбавило позивача на вчасне ознайомлення зі змістом Акту та подання відповідних заперечень. Крім того , звертає увагу на те , що позивач довів отримання доходу протягом 2023 року у загальному обсязі лише 1 398 900 грн., з яких 942 900,00 грн. протягом періоду застосування особливого режиму оподаткування (3 група) та 456 000,00 грн. (2 група). Так, для висновку про перевищення позивачем обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України необхідно дослідити який саме розмір доходу ним фактично отриманий. Водночас, судом не досліджувалося питання фактичного обсягу доходу позивача за означений період, а в матеріалах справи відсутні докази отримання ним доходу, що за своїм розміром перевищує встановлені ПК України ліміти. Судом безпідставно не враховано надані позивачем докази, що підтверджують отримання значно нижчого рівню доходу, ніж зазначено відповідачем у Акті камеральної перевірки. За таких обставин позивач вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду 17.09.2024 року по справі № 520/19861/24 скасувати, прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ГУ ДПС у Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2024 у справі № 520/19861/24 законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та помилковими, а апеляційну скаргу відповідно такою, що не підлягає задоволенню. Просить залишити апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського адміністративного суду від 17.09.2024 у справі № 520/19861/24 - без змін.

Сторони належним чином повідомленні про час та дату судового засідання.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи , що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Харківській області (Основ`янський район м. Харкова) як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності є комп`ютерне програмування.

Згідно з даними ІКС «Податковий блок», ФО-П ОСОБА_1 був платником єдиного податку наступних груп:

- з 01.06.2021 01.02.2023 - платник єдиного податку 2 групи, ставка податку 10%;

- з 02-02-2023 31.07.2023 платник єдиного податку 3 групи, ставка податку 2%;

- з 01.08.2023 01.04.2024 платник єдиного податку 2 групи, ставка податку 10%;

- з 01.04.2024 по теперішній час платник єдиного податку 3 групи, ставка податку 5%.

З 01.06.2021 по теперішній час здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку показників податкової декларації платника єдиного податку підприємця - ОСОБА_1 поданої за 2023 рік (дата подання декларації від 22.02.2024, реєстраційний номер ), за результатами якої складено акт №9086/20-40- 24-21-06/ НОМЕР_1 від 11.03.2024 року.

В ході проведення камеральної перевірки показників податкової декларації встановлено перевищення ФО-П ОСОБА_1 обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України для платників єдиного податку 2 групи, та не зазначення в податковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відс. (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 91.4.3 п. 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, не визначено суму доходу, яка підлягає оподаткуванню за ставкою 15% згідно з пунктами 293.4, 293.8 ст.293 пп 296.5.2, п.296.5 ст.296 розділу ХІV, пп.91.4.3 п.91підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ.

До суми перевищення обсягу доходу була застосована ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків (пп. 2 п.293.8 ст 293 ПКУ). ФО-П ОСОБА_1 в 2023 році перебував на особливих умовах 6 місяців та платником єдиного податку 2 групи - 6 місяців.

Відповідно до розрахунку:

- Період, за який подана декларація - 2023 рік;

- Задекларована сума доходу 5 200 000,000 гривень;

- Граничний обсяг доходу визначеного пп.914.3 п.9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України - 2793900,00 грн (5587800,00 грн. : 12 місяців календарного року * 6 місяців перебування платником єдиного податку на другій групі;

- Сума перевищення обсягу доходу, ставка 15 % - 2 406 100,00 грн ( 5 200 000,00 грн. - 2793900,00 грн).

Перевіркою встановлено, що сума єдиного податку, зазначена ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації за 2023 рік є меншою ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету.

Розрахунок суми єдиного податку, що підлягає сплаті до бюджету (грн):

- задекларована сума доходу 5 200 000,00 грн;

- сума перевищення обсягу доходу - 2 406 100,00 грн;

- податкове зобов`язання (15 % суми перевищення) за даними платника (рядок 09) - 0 грн;

- податкове зобов`язання (15 % суми перевищення) за даними перевірки 360 915,00 грн;

- сума відхилення, +/- + 360 915,00 грн.

Перевіркою показників податкової декларації ФОП ОСОБА_1 встановлені порушення вимог пунктів 293.4 та 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.2 пункту 296.5, статті 296 розділу ХІУ ПКУ, а саме: платником податків у 2023 році не визначено обсяг доходу, встановлений п. 291.4 ст. 291 Кодексу, пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, та не задекларовано податкове зобов`язання з єдиного податку за ставкою 15 відсотків у сумі 413571.75 грн. з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 91.4.3 п. 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, які застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Кодексу.

На підставі акта перевірки відповідачем 17.04.2024 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/20166/24-21, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на 397 006,50 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач послався на те, що він допустив помилку у вказаній декларації та невірно зазначив розмір свого доходу за 2023 рік, значно його збільшивши у порівнянні із реальним отриманням доходу. Так, у рядку 03 та рядку 08 податкової декларації за 2023 рік позивачем помилково зазначено загальний обсяг доходу 5 200 000,00 грн., проте вказує, що такого доходу він не мав.

На підтвердження своєї позиції позивач надав до суду виписки з банківського рахунку, відповідно до яких отримав протягом 2023 року дохід у такому розмірі: січень 2023 року 320 000,00 грн. (друга група 10%); лютий 2023 року 66 000,00 грн. (третя група 2 %); березень 2023 року 60 000,00 грн.(третя група 2 %); квітень 2023 року 0,00 грн.(третя група 2 %), травень 2023 року 392 000,00 грн.(третя група 2 %); червень 2023 року 303 900,00 грн.(третя група 2 %); липень 2023 року 121 000,00 грн.(третя група 2 %); серпень 2023 року 136 000,00 грн.(друга група 10%); вересень 2023 року 0,00 грн.(друга група 10%); жовтень 2023 року 0,00 грн.(друга група 10%); листопад 2023 року 0,00 грн.(друга група 10%); грудень 2023 року 0,00 грн. (друга група 10%).

Під час розгляду справи у суді представник позивача наголошував, що позивач отримав дохід протягом 2023 року у загальному обсязі лише 1 398 900 грн., з яких 942 900,00 грн. протягом періоду застосування особливого режиму оподаткування (3 група 2%).

З метою виправлення допущеної помилки, позивачем 21.06.2024 року подано уточнюючу податку звітність, а саме податкові декларації за періоди: - лютий 2023 року, задекларовано дохід 66 000,00 грн., задекларовано єдиного податку 1320,00 грн.; - березень 2023 року, задекларовано дохід 60 000,00 грн., задекларовано єдиного податку 1200,00 грн., - квітень 2023 рок, задекларовано дохід 0,00 грн., задекларовано єдиного податку 0,00 грн. - травень 2023 року, задекларовано дохід 392 000,00 грн., задекларовано єдиного податку 7840,00 грн. - червень 2023 року, задекларовано дохід 303 900,00 грн., задекларовано єдиного податку 6078,00 грн. - липень 2023 року, задекларовано дохід 121 000,00 грн., задекларовано єдиного податку 2420,00 грн. - за 2023 рік, задекларовано дохід (під час перебування на спрощеній системі оподаткування, друга група 10%) 456 000,00 грн. (періоди січень, серпень грудень 2023 року), задекларовано єдиного податку 0,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що під час винесення спірного рішення податковий орган діяв на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, оскільки уточнюючу податкову декларацію було подано позивачем через 2 місяці після винесення податкового повідомлення-рішення за наслідками камеральної перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Згідно з ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).

Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється статтею 50 ПК України.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку (абзаци 4-6 пункту 50.1 статті 50 ПК України).

Пунктом 50.2 статті 50 ПК України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатися своїм правом на виправлення значень податкових зобов`язань у разі самостійного виявлення помилки шляхом відображення відповідних сум в податковій декларації за звітний податковий період або внесення змін до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 ПК України. При цьому таке право має бути реалізоване не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Встановлене пунктом 50.2 статті 50 ПК України обмеження стосується виключно подання уточнюючого розрахунку та виключно в період здійснення контрольного заходу (документальної планової та позапланової перевірки). При цьому норми ПК України не визначають, що уточнюючі розрахунки неможливо подати і після проведення перевірки.

Більш того, можливість уточнення показників податкової звітності за періоди, які вже перевірено контролюючим органом, передбачена пунктом 50.3 статті 50 ПК України, згідно з яким у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Таким чином, платник податків може скористатись правом подання уточнюючого розрахунку у період після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, Суд при розгляді цієї справи звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики застосування вищенаведених норм Податкового кодексу України Верховним Судом, як судом касаційної інстанції, висновки якого щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналогічне правозастосування в частині можливості подання уточнюючих розрахунків після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення, викладене і в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 805/4187/16-а, від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 826/8894/18, від 4 листопада 2020 року у справі № 640/330/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 360/3701/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 804/54/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 400/1379/19, від 09 лютого 2024 року у справі № 640/35633/21 та від 28 лютого 2024 року у справі №420/5099/23.

З матеріалів справи встановлено, що 22.02.2024 позивачем до контролюючого органу подано декларацію платника єдиного податку за звітний 2023 рік (січень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень), період протягом якого ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність на ІІ групі (ставка 10%) та задекларував дохід у розмірі 5 200 000 гривень.

Позивач скористався правом, передбаченим пунктом 50.1 статті 50 ПК України, та 21.06.2024 подав уточнюючу податкову декларацію за 2023 рік та відобразив суму доходу у розмірі за звітний податковий період - 456 000 гривень.

04.07.2024 Позивачем подано до ГУ ДПС довідково звітну нову декларацію, в якій визначено дохід за 2023 рік лише у сумі 320 000 гривень.

При цьому, уточнююча податкова декларація за 2023 рік подана позивачем 21.06.2024, а довідкова звітня нова декларація подана 04.07.2024 року, тобто вже після винесення оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення- рішення від 17.04.2024 року, що не заперечується сторонами по справі.

Колегія суддів зазначає, що виправлення, в даному разі , помилок у податковій звітності, не можна вважати самостійним, адже платник подав уточнюючу звітність після виявлення податковим органом перевищення ФО-П ОСОБА_1 обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України для платників єдиного податку 2 групи, та не зазначення в податковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відс. (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 91.4.3 п. 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, не визначено суму доходу, яка підлягає оподаткуванню за ставкою 15% згідно з пунктами 293.4, 293.8 ст.293 пп 296.5.2, п.296.5 ст.296 розділу ХІV, пп.91.4.3 п.91підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ, а не внаслідок самостійного виявлення.

Враховуючи те , що платник податків може скористатись правом подання уточнюючого розрахунку у період після проведення перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час винесення спірного рішення податковий орган діяв на підставі та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, оскільки уточнюючу податкову декларацію було подано позивачем через 2 місяці після винесення податкового повідомлення-рішення за наслідками камеральної перевірки.

У зв`язку з наведеним всі інші доводи апеляційної скарги не свідчать про неправомірність висновків податкового органу щодо встановлених перевіркою порушень позивачем , а саме факту перевищення позивачем обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України для платників єдиного податку 2 групи, не зазначення в податковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відс. (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 91.4.3 п. 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ, не визначення суми доходу, яка підлягає оподаткуванню за ставкою 15% згідно з пунктами 293.4, 293.8 ст.293 пп 296.5.2, п.296.5 ст.296 розділу ХІV, пп.91.4.3 п.91підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2024 по справі № 520/19861/24 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 09.12.2024 року