Справа № 480/9880/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
10 грудня 2024 року Справа № 480/9880/24
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До суду 11.11.2024 (згідно штемпелю на поштовому конверті) звернулася ОСОБА_1 з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просила:
1) скасувати постанову №44628519, видану 12.09.2014 року Державною виконавчою службою Роменського міськрайонного управління юстиції про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 165832,88 грн.,
2) зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження №58797866.
Ухвалою від 18.11.2024 позовну заяву було залишено без руху з наданням 10-денного строку позивачу для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії такої ухвали. Зокрема, позивача було зобов`язано надати суду:
1) позовну заяву, приведеної у відповідність до вимог до ч.1 ст.160 та п.4 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині узгодження заявлених позовних вимог з їх відповідним обґрунтуванням та заявленого відповідача/відповідачів, відповідно до кількості учасників справи, з доданими до такої позовної заяви матеріалами.
2) заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску.
Позивач отримала вказану ухвалу про залишення позовної заяви без руху 27.11.2024, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відтак, з урахуванням ч.ч.1,6 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач мала усунути недоліки позовної заяви у строк до 09.12.2024 включно.
Так, у встановлений строк від позивача 06.12.2024 до суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просила залучити до участі у справі в якості співвідповідача Роменський відділ Державної виконавчої служби у Роменському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Щодо строку звернення до адміністративного суду з позовом про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії зазначила наступне.
Оскаржувана за цим позовом постанова про стягнення виконавчого збору від 12.09.2014 ВП №44628519 прийнята з примусового виконання виконавчого листа, виданого 03.09.2013 Роменським міськрайонним судом Сумської області у справі №585/715/13-ц (провадження №2/585/337/13), який, у свою чергу, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.05.2019 у справі №585/715/13-ц визнано таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі № 360/4369/19 акцентував, що належним способом захисту у справах про оскарження примусового стягнення виконавчого збору є визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.
Позивач вважає, що після визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню за звернення сторони виконавчого провадження, яке не обмежене будь-яким строком, виконавець зобов`язаний скасувати постанову про стягнення виконавчого збору та закінчити виконавче провадження.
31.10.2024 позивач подала до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву від 28.10.2024 року, в якій повідомила відповідача про те, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.05.2019 року у справі №585/715/13-ц визнано виконавчий лист у справі №585/715/13-ц (провадження №2/585/337/13), виданий 03.09.2013 року Роменським міськрайонним судом Сумської області, таким, що не підлягає виконанню та на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» просила закінчити виконавче провадження №58797866 з примусового виконання постанови №44628519, виданої 12.09.2014 року Державною виконавчою службою Роменського міськрайонного управління юстиції про стягнення виконавчого збору в сумі 165832,88 грн.
При цьому, позивач вказує, що з позовом вона звернулася 11.11.2024 року, тобто в межах встановленого ч.2 ст.287 КАС України процесуального строку, оскільки 9.11.2024 та 10.11.2024 були вихідними днями.
Перевіривши матеріали позову та подану позивачем заяву у порядку усунення недоліків, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Положеннями частини третьої статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за правилами адміністративного судочинства регламентовані приписами статті 287 КАС України.
Частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
З цим позовом позивач через представника звернулася до суду 11.11.2024 (згідно штемпелю на поштовому конверті).
У заяві у порядку усунення недоліків позивач вказує, що Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 у справі № 360/4369/19 акцентував, що належним способом захисту у справах про оскарження примусового стягнення виконавчого збору є визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Так, 31.10.2024 позивач подала до відповідача заяву від 28.10.2024 року, в якій повідомила про те, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29.05.2019 року у справі №585/715/13-ц визнано виконавчий лист від 03.09.2013 у справі №585/715/13-ц (провадження №2/585/337/13) таким, що не підлягає виконанню та просила відповідача закінчити виконавче провадження з виконання такого виконавчого листа.
Відтак, вважає, що з цим позовом вона звернулася до суду 11.11.2024 року, тобто в межах встановленого ч.2 ст.287 КАС України процесуального строку, оскільки 9.11.2024 та 10.11.2024 були вихідними днями.
Оцінюючи вказані доводи, суд зазначає таке.
У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".
Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом. Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Обґрунтовуючи причину строку на звернення з позовом до суду позивач відмічає, що вона зверталась в 2019р. до Роменського міськрайонного суду Сумської області про визнання виконавчого документа від 12.09.2014 №585/715/13-ц таким, що не підлягає виконанню, та ухвалою суду від 29.05.2019 її заява була задоволена. Цю ухвалу вона подала відповідачу, 31.10.2024. Тому вважає, що з позовом вона звернулась у межах встановлених строків.
Надаючи оцінку цим до доводам суд відмічає, що при визначенні початку строку для звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2019 у справі №805/3881/18-а.
Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття ж повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк, демонструючи свою необізнаність щодо причин прийняття оскаржуваного рішення звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.
Натомість у цій справі позивач не наводить обґрунтування та не надає жодного доказу на підтвердження наявності обставин, які перешкоджали їй у період з дня прийняття ухвали Роменським міськрайонним судом від 29.05.2019 звернутися до відповідача з цією ухвалою раніше ніж 31.10.2024 (саме цю дату позивач вказує як дату, з якою пов`язує відлік початку строку на звернення з цим позовом до суду).
Таким чином, посилання позивача на те, що саме з метою н а л е ж н о г о с п о с о б у з а х и с т у своїх прав шляхом скасування постанови про стягнення виконавчого збору 31.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою з повідомленням про те, виконавчий лист, з примусового виконання якого відкрито провадження про стягнення з позивача виконавчого збору, визнано таким, що не підлягає виконанню та про закінчення виконавчого провадження з його виконання, не можуть бути визнані поважними причинами строку, оскільки початок відліку строку у розумінні ст.287 КАС України пов`язано насамперед із подією коли особа дізналася про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Суд наголошує, що обрання способу захисту порушеного права є суб`єктивним правом кожної особи, на яку покладається тягар відповідальності за неправильно обраний спосіб захисту і за всі наслідки пов`язані з цим. У цьому випадку позивач був вільний у виборі способу захисту свого порушеного права і скористався тим, який вважав найбільш прийнятним.
А тому обрання особою в іншій справі неналежного способу захисту порушеного права у спірних правовідносинах не є поважною причиною пропущення позовної давності у цьому випадку.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 9901/210/19.
Крім того, як вже було зазначено в ухвалі від 18.11.2024 у цій справі №480/988024 судом згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що дії державного виконавця стосовно закінчення виконавчого провадження №58797866 саме з виконання оскаржуваної у цьому позові постанови про стягнення виконавчого збору від 12.09.2014 ВП №44628519 були предметом розгляду справи №480/9360/20 за позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, в якій Сумським окружним адміністративним судом рішенням від 03.02.2021 позовні вимоги задоволено, однак постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2021 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Більше того, в цій справі також було надано оцінку ухвали Роменським міськрайонним судом від 29.05.2019 щодо визнання виконавчого документа, що не підлягає виконанню.
Відтак, позивач була обізнана про прийняття оскаржуваної у цьому позові постанови про стягнення виконавчого збору від 12.09.2014 ВП №44628519 ще під час розгляду справи №480/9360/20, принаймні в 2021році. Однак, з цим позовом до суду позивач звернулася лише 11.11.2024 (згідно штемпелю на поштовому конверті).
У заяві про усунення недоліків позивач не наводить обставин, та не надано жодного доказу на підтвердження таких обставин, за яких позивач об`єктивно була позбавлена можливості звернутися з цим позовом до суду у встановлені КАС України строки звернення. Отже, невчинення зі сторони позивача активних дій щодо звернення до суду у визначені законодавством строки свідчить про відсутність волевиявлення позивача на своєчасне звернення до суду.
Відтак, суд дійшов висновку, що заява у порядку усунення недоліків позовної заяви не містить інформації про наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів для своєчасного подання позовної заяви до суду в межах встановлених законом строків, які були б об`єктивними та не залежали від волевиявлення сторони, а тому вказані позивачем причини пропуску строку звернення з позовом до суду не приймаються судом до уваги, а зазначені у заяві підстави не можуть бути розцінені поважними.
Будь-яких інших заяв у порядку усунення недоліків позовної заяви позивачем подано до суду, станом на сьогодні, не було.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1). Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).
Відповідно до п.п.1,9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п.9).
З урахуванням наведеного вище, вбачається необхідним позовну заяву повернути позивачу.
Роз`яснити, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у вказаній частині вимог в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня прийняття ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко