Справа № 580/12086/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 грудня 2024 року справа № 580/12086/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Паламар П.Г., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Грецький В.Г. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ) в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, яка полягає у не нарахуванні та не здійсненні позивачу виплати додаткової винагороди встановленої Кабінетом Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі, за грудень 2023 року та січень, лютий та березень 2024 року;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в збільшеному до 100 000.00 грн. розмірі, а саме: за грудень 2023 року та січень, лютий та березень 2024 року.

Вивчивши позовну заяву, суддя вважає, що вона не відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України).

Згідно правових висновків у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №640/7310/19 особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать..

Згідно зі змісту адміністративного позову, адвокат вказує на порушення відповідачем постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 в частині невиплати додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн. розмірі за грудень 2023 року та січень, лютий та березень 2024 року.

При цьому, жодні наявні у адміністративному позові документи не свідчать про порушення відповідачем прав позивача щодо виплати грошового забезпечення.

Суддя наголошує, що в порушення п. 4 ч. 5 ст. 160, п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України, правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №640/7310/19, позивач не вказав зміст і характер порушеного права відповідачем, виходячи з обставин, які про це свідчать.

Отже, позивачу необхідно вказати зміст і характер порушеного права відповідачем, оскільки адміністративний позов не містить жодних матеріалів, які б вказування про порушення прав позивача.

Також, приписами ч. 5 ст. 161 КАС України встановлено, що у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про витребування доказів.

Так, позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача інформації про підстави нарахування / виплати грошового забезпечення, оскільки проігноровано адвокатський запит з вимогою їх надання.

З даного приводу, суддя зазначає, що ч. 1, 2 ст. 80 КАС України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У поданих додатках до адміністративного позову, відсутні дані про вжиття позивачем всіх заходів щодо отримання доказів в частині розрахунку виплаченого/невиплаченого грошового забезпечення за час проходження військової служби за спірний період та відмови відповідача в наданні останніх.

Таким чином, суд вважає, що клопотання позивача про витребовування доказів є передчасним, оскільки у відповідності до норм Закону, факт неможливості надання певних документів пов`язується з діями щодо їх отримання.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Отож, для визначення строку звернення до суду з цим позовом слід врахувати приписи статті 233 КЗпП України.

Такий підхід відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 03.08.2023 у справі №280/6779/22, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23.

Частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).".

Тобто до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 07.09.2023 у справі №620/1201/23, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999 №1-рп/99, від 13.05.1997 №1-зп, від 05.04.2001 №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На необхідність врахування цих висновків звернув увагу Верховний Суд у постановах від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а, від 20.06.2024 у справі №420/29265/23.

Отже, до позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за грудень 2023 року та січень, лютий та березень 2024 року, слід застосовувати тримісячний строк звернення до суду, визначений статтею 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04.10.2024 у справі №200/1643/24 та від 07.10.2024 у справі №500/7802/23.

Так, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що йому в неповному розмірі нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода за грудень 2023 та січень, лютий, березень 2024 року, натомість до суду звернувся лише 03.12.2024, тобто з пропуском строку звернення до суду, визначеного статтею 233 КЗпП України у редакції Закону №2352-IX.

Представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яке обгрунтовано запровадженням в Україні воєнного стану та безпосередньою участю у бойових діях позивача, здійснення заходів з національної безпеки та оборони України, надаючи відсіч і стримування збройної агресії військам Російської Федерації та незаконним формування так званих ЛНР і ДНР, в межах виданих бойових наказів.

Натомість суд зазначає, що грошове забезпечення позивача є щомісячним платежем, і про не донарахування суми у розмірі 100000,00 грн на місяць позивач не міг не знати, отже тримісячний строк для звернення до суду обраховується з моменту отримання заробітної плати за відповідний місяць.

Щодо посилань представника позивача на запровадження в Україні воєнного стану та перебування позивача на службі, то ці обставини не можуть бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду без надання відповідних доказів того, як саме ці обставини вплинули на своєчасність звернення позивача до суду з цим позовом, з поданням якого він зволікав до грудня 2024 року.

Зі змісту клопотання про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.

Будь-яких інших обставин, що зумовили несвоєчасне звернення позивача до суду із цим позовом, клопотання про поновлення строку звернення до суду не містить.

Отже, представником позивача не наведено поважних причин, не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду із цим позовом.

З огляду на викладене, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, позивачу необхідно подати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із цим позовом із зазначенням обґрунтованих підстав для його поновлення та з наданням належних доказів на підтвердження обставин поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачу строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, протягом якого останній має усунути недоліки позовної заяви.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Петро ПАЛАМАР