Справа № 340/3293/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 340/3293/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання Бендес А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 року (головуючий суддя Момонт Г.М.)

в адміністративній справі №340/3293/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.05.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не прийнятті рішення згідно рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 року;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 та керівництво військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , від 05.05.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він мобілізований до зенітно-артилерійського взводу в/ч НОМЕР_2 . Позивач наголошує на тому, що під час мобілізації йому ніхто не роз`яснював його права передбачені ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» за якою не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Позивач вказує, що його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом ІІ групи з 23.01.2013 року безстроково. Позивач стверджує, що коли він дізнався, що має право на звільнення з військової служби на підставі ч.4 п.1 підпункту г абз.5, 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то одразу 21.07.2022 р. подав рапорт про звільнення командиру зенітно-артилерійського взводу ОСОБА_3 . Оскільки командиром рапорт не розглянуто, позивач подав рапорт до відповідача через ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначив, що оскільки його не звільнено зі служби, то відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 року про звільнення з військової служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05.05.2023 року про звільнення з військової служби. Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідачем не надано доказів розгляду відповідачем рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 року. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Вказує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2022 №223 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що 11.08.2022 року самовільно залишив військову частину. По даному факту згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.08.2022 року № 434 призначено службове розслідування. Службовим розслідуванням було встановлено, що 11.08.2022 року номер обслуги 4 зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , усвідомлюючи негативний характер своїх дій та настання покарання за них, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 яка дислокується у АДРЕСА_1 під час виконання завдань за призначенням, перебуваючи безпосередньо в районах бойових дій та приймаючи участь в бойових діях, що є безпосередньо підривом боєздатності підрозділу. Таким чином службовим розслідуванням встановлено, що за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , порушення вимоги статей 3, 11, 12, 16, 17, 26, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 408 Кримінального Кодексу України, за що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.18.2022 року №218 на солдата ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення передбачене п. «в» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «СУВОРА ДОГАНА». По даному факту було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР №0000900 від 15.08.2022 року. Станом на теперішній час ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не повернувся. Зауважує, що до військової частини НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 з додатками не надходив жодного разу, у журналі реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 записи стосовно одержання рапорту відсутні, що підтверджується додатком 2 до апеляційної скарги.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.33-39).

ОСОБА_1 05.05.2023 р. подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт від 05.05.2023 р. адресований командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, з метою його перенаправлення до військової частини НОМЕР_1 (а.с.57).

З огляду на супровідний лист від 09.05.2023 р. №1/3438 ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено командиру військової частини НОМЕР_1 пакет документів (рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 ) для належного реагування (а.с.8, 56).

ІНФОРМАЦІЯ_2 пакет №1/3438 з рапортом ОСОБА_1 для командира військової частини НОМЕР_1 направлено засобами фельд`єгерського зв`язку, що підтверджується реєстрами №50 від 10.05.2023 р. (а.с.50), №152 від 11.05.2023 р. (а.с.73), №308 від 12.05.2023 р. (а.с.74) та накладною на відправлену пошту №139 від 17.05.2023 р. (а.с.88).

Відповідно до накладної на відправлену пошту №139 від 17.05.2023 р. судом встановлено, що пакет №1/3438 отриманий Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.88).

Таким чином, дослідженими судом доказами спростовується письмова інформація військової частини НОМЕР_1 про ненадходження рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 р. (а.с.45).

Доказів розгляду відповідачем рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 р. до суду не надано.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ.

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ передбачено види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ.

При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування:

під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1);

під час воєнного стану (пункт 2).

Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України.

Таким чином, з огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ.

При цьому, частиною 7 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (Положення №1153/2008).

Згідно з абз.2 п.12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 234 Положення №1153/2008 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби.

У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом.

У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Слід зазначити, що механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. №170 (Інструкція №170).

В силу п.1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно з абз.2 п.14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами:

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5, підпунктом «г» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що на час розгляду справи до суду не надано доказів розгляду відповідачем рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 р., що свідчить про бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Отже, в порушення зазначених норм відповідачем не доведено правомірності бездіяльності щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05.05.2023 р.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, визначаючи спосіб захисту порушеного права позивача суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 05.05.2023 року про звільнення з військової служби. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки доводи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують аргументи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.11.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 26.11.2024.

В повному обсязі постанова виготовлена 02.12.2024.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова