Справа № 750/4724/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/4724/21 Головуючий у 1 інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 1 556 781,60 грн за період з березня 2018 року по лютий 2021 року та 1 355 890,80 грн за період з березня 2021 року по вересень 2023 року незаконно утримуваних коштів та 200 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що з 26.03.2018, тобто, з моменту призначення пенсії, мало йому бути нараховано та виплачено пенсію у сумі 9223,76 грн за березень 2018 року та за період, з квітня 2018 року по лютий 2021 року у сумі 1 667 949,50 грн (52950,78 х 90% х 35 міс.); а разом з березня 2018 року (неповний місяць) по лютий 2021 року 1 677 173,26 грн. (9223,76+1 667 949,50), проте, виплачено лише 120 391,65 грн; отже різниця невиплаченої пенсії складає 1 556 781,60 грн (1 677 173,26 грн - 120 391,65 грн = 1 556 781,60 грн). Також, апелянт зазначає, що, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва №18/50 від 13.03.2018, за період з березня 2021 року по вересень 2023 року йому мало бути нараховано та виплачено 1477326,70 грн (52950,78 х 90% х 31 міс.), проте, виплачено лише 121 435,96 грн. Отже, різниця невиплаченої пенсії складає 1355890,80 грн (1 477 326,70 грн - 121 435,96 грн =1 355 890,80 грн). При цьому, апелянт стверджує, що рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №620/2596/18, від 26.02.2019 у справі № 620/506/19, від 12.06.2019 у справі №620/1458/19 надана не тільки правова оцінка фактам невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18, а встановлені обставини невиконання рішення суду в повному обсязі, а саме, з невиплати пенсії в повному обсязі без обмежень.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №2540/2596/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва № 18/50 від 13.03.2018 з дня звернення, тобто з 26.03.2018 та виплачувати її в повному обсязі без обмеження і сплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого призначення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року 2540/2596/18 заяву Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відкликання апеляційної скарги задоволено. Апеляційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто апелянту (суддя-доповідач Бужак Н.П.).

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18 набрало законної сили 25.10.2018.

09 січня 2019 року, на виконання Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №2540/2596/18, був виданий виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенко В.М. від 18 січня 2019 року було відкрите виконавче провадження №58128891 з виконання виконавчого листа №2540/2596/18, виданого 09.01.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом.

У зв`язку з невиконанням рішення суду в повному обсязі, а саме, у зв`язку з невиплатою пенсії в повному обсязі без обмежень, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Петренко С.В. від 07.02.2019 на боржника накладено штраф на користь держави у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 5100 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі № 620/506/19 адміністративний позов Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області, третя особа, - ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області від 07.02.2019 ВП №58128891 про накладення штрафу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 620/506/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі за адміністративним позовом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови - задоволено. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.02.2019 скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з повторним невиконанням рішення суду в повному обсязі, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бабенко В.М. від 25.04.2019 на боржника накладено штраф у подвійному розмірі 10200 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року у справі № 620/1458/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2019 року, у задоволенні позову Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 25.04.2019 року відмовлено.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі №2540/2596/18 боржника Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України замінено на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

29 жовтня 2019року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, у зв`язку з продовженням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.08.2018 у справі №2540/2596/18, до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області надіслано повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області кримінального правопорушення за ст. 382 КК України.

Розпорядженням №2738 від 06.11.2018 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», з 26.03.2018 у розмірі 90 відсотків.

Розмір пенсії ОСОБА_1 склав 47655,70 грн, проте, оскільки, позивач станом на момент призначення вказаної пенсії працював на посаді прокурора, тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 26.03.2018 , відповідно до пункту 13-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачувало пенсію в розмірі 2374,62 грн, а після додаткової перевірки та перерахунку, розмір пенсії склав 3392,43 грн.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.02.2021 №638/04-16, з березня 2018 року по лютий 2021 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія у сумі 120 391,65 грн.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 29.09.2023, з березня 2021 року по вересень 2023 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена пенсія у сумі 121 435,96 грн.

З урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва №18/50 від 13.03.2018, заробітна плата ОСОБА_1 станом на 05.03.2018 складала 52950,78 грн.

ОСОБА_1 вважає, що з 26.03.2018, тобто, з моменту призначення йому пенсії, мало бути нараховано та виплачено пенсію у сумі 9223,76 грн за березень 2018 року та за період, з квітня 2018 року по лютий 2021 року у сумі 1 667 949,50 грн (52950,78 х 90% х 35 міс.); а разом з березня 2018 року (неповний місяць) по лютий 2021 року - 1 677 173,26 грн. (9223,76+1 667 949,50), проте, виплачено лише 120 391,65 грн. Отже, позивач вважає, що різниця невиплаченої пенсії складає 1 556 781,60 грн (1 677 173,26 грн - 120 391,65 грн = 1 556 781,60 грн).

З урахуванням довідки про складові заробітної плати прокуратури міста Києва №18/50 від 13.03.2018 за період, з березня 2021 року по вересень 2023 року, позивач вважає, що йому мало бути нараховано та виплачено 1 477 326,70 грн (52950,78 х 90% х 31 міс.), проте, виплачено лише 121 435,96 грн. Таким чином, на переконання позивача, різниця невиплаченої пенсії складає 1 355 890,80 грн (1 477 326,70 грн - 121 435,96 грн =1 355 890,80 грн).

Не погоджуючись із невиплатою вищевказаних коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 1 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

За приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки, примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Згідно положень частин 1-2 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18.

Як вбачається з матеріалів, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області в повному обсязі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №2540/2596/18, а саме, невиплатою пенсії в повному обсязі без обмеження максимальним розміром.

При цьому, наводячи розрахунки, яка сума пенсії повинна йому бути виплачена, як наслідок, підлягає стягненню з відповідача, ОСОБА_1 посилається на те, що, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №2540/2596/18, пенсійний орган виплачував пенсію в меншому розмірі, що не відповідає даному судовому рішенню.

Таким чином, згідно вищевказаного, підставою даного позову є, на переконання ОСОБА_1 , неналежне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року у справі №2540/2596/18, а саме, обмеження пенсії максимальним розміром, та, як наслідок, неправильне її нарахування.

Тобто, позивач, звертаючись із цим позовом, фактично просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виконати вищевказане рішення суду.

Слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому, в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що спірні правовідносини мають бути вирішені в межах виконання рішення у справі №2540/2596/18, а не окремого позову, з огляду на що, позовні вимоги ОСОБА_1 у межах даної справи № 750/4724/21 задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2024 р.