Справа № 379/1506/23
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 грудня 2024 року №379/1506/23

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Білоноженко М.А.

розглянувши у приміщені суду у м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовомОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
доВиконавчої служби Таращанського РВ ДВС у Білоцерківському районі Київської області
провідновлення виконавчого провадження по виконавчому листу
встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Таращанського районного суду Київської області з заявою до Виконавчої служби Таращанського РВ ДВС у Білоцерківському районі Київської області, в якому просили суд:

- відновити виконавче провадження по виконавчому листу отриманому виконавчою службою з виконання рішення суду: Білоцерківського міськрайонного суду по справі №22а-3671/2004 від 17 травня 2005 року та остаточного рішення Верховного Суду України по справі №377/12-05 від 23 травня 2006 року.

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року справу №379/1506/23 передана на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно зі штампу канцелярії суду, справа надійшла для розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 13 грудня 2023 року.

Згідно ч. 2 ст. 18 КАС України, подана позовна заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду, як справа позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 грудня 2023 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І.

18 грудня 2023 року, за запитом Київського апеляційного суду від 12 грудня 2023 року за вх. №56662, адміністративну справу №379/1506/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчої служби Таращанського РВ ДВС у Білоцерківському районі Київської області про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листу було направлено до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 12 жовтня 2023 року - вважати неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19 лютого 2024 року Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Виконавчої служби Таращанського районного відділу державної виконавчої служби державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листу повернуто заявникам.

Згідно штампу канцелярії, вищевказана адміністративна справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 16 травня 2024 року.

Згідно журналу реєстрації вхідної кореспонденції, справа отримана суддею Орєховим О.І. для розгляду 17 травня 2024 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчої служби Таращанського РВ ДВС у Білоцерківському районі Київської області про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листу, - передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №379/1506/23 визначено суддю Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду справу №379/1506/23 прийнято до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі.

Досліджуючи питання правомірності обраної юрисдикції для розгляду та вирішення даного спору, суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404).

Частиною першою статті 74 Закону №1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, вказана правова норма містить правило, відповідно до якого, оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця щодо виконання судового рішення здійснюється до того суду, який таке рішення ухвалив.

Будь-яких особливостей чи винятків із наведеного правила щодо оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження норми Закону № 1404-VIII чи будь-якого іншого законодавчого акту не містять.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з заяви та долучених до неї матеріалів, позивачі у даній справі оскаржують бездіяльність відповідача щодо не поновлення виконавчого провадження за виконавчим листом виданим Білоцерківським міськрайонним судом по справі №22а-3671/2004 від 17 травня 2005 року, з урахуванням остаточного рішення Верховного Суду України по справі №377/12-05 від 23 травня 2006 року.

Суд звертає увагу на те, що виконавчий документ, в межах якого позивачі оскаржують бездіяльність відповідача щодо непоновлення виконавчого провадження, виданий Білоцерківським міськрайонним судом по справі №22а-3671/2004 від 17 травня 2005 року, з урахуванням остаточного рішення Верховного Суду України по справі №377/12-05 від 23 травня 2006 року.

Приписами частини першої статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

З огляду на викладене, судом встановлено, що виконавчий документ, бездіяльність щодо не виконання якого ж предметом спору у даній справі, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київській області по справі №22а-3671/2004 від 17 травня 2005 року.

Відтак, проаналізувавши вищенаведені обставини слід зазначити, що до даної заяви застосовується спеціальний порядок судового оскарження, відповідно до якого вона підлягає розгляду судом, який видав виконавчий документ, тобто Білоцерківським міськрайонним судом Київській області.

Сама наявність чи відсутність виконавчого провадження не свідчить про адміністративну юрисдикційність скарги на рішення, дії чи бездіяльність відділу ДВС. Визначальним критерієм для віднесення спору до адміністративної юрисдикції є наявність у виконавчому провадженні судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, чи рішень інших (не судових) органів, якщо ці рішення підлягають примусовому виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №707/28/17-ц.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» «..до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.».

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчої служби Таращанського РВ ДВС у Білоцерківському районі Київської області про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листу.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України Київський окружний адміністративний суд, -

у х в а л и в:

1. Закрити провадження у справі №379/1506/23 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до виконавчої служби Таращанського РВ ДВС у Білоцерківському районі Київської області про відновлення виконавчого провадження по виконавчому листу.

2. Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя Білоноженко М.А.