Справа № 440/15182/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 р.м. Харків

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. у справі за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 року по справі № 440/15182/21

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора, П`ятнадцята кадрова комісія обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Полтавська обласна прокуратура

про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 № 6 "Про неуспішне проходження прокурором атестації".

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 964к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 23.10.2021.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 24.10.2021.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2021 по 19.05.2022 у розмірі 48583,88 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот вісімдесят три гривні вісімдесят вісім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 24.10.2021 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 по справі № 440/15182/21 скасовано. Прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовлено.

29.10.2024 р. до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. Підставою для подання цієї заяви зазначено прийняття рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу шостого пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-ІХ (щодо звільнення в період тимчасової непрацездатності), яким визнано не конституційними відповідні положення вищевказаного Закону та надано відповідні висновки Конституційним судом.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2024 р. відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. у справі за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 по справі № 440/15182/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Від відповідача, Офісу Генерального прокурора, надійшов відзив на заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заяви та залишити в силі постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р.

Сторони про дату, час і місце розгляду заяви повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

В судовому засіданні позивач підтримав доводи заяви, просив її задовольнити, скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення заяви заперечував, просив залишити в силі постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши доводи заяви та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 № 42 "Про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ";

зобов`язати уповноважену кадрову комісію з атестації обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), створену на підставі наказу Генерального прокурора, призначити ОСОБА_1 новий час (дату) повторного проходження (складання) етапу атестації - іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 964к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області;

поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 24.10.2021 або поновити на рівнозначній посаді в Полтавській обласній прокуратурі з 24.10.2021, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;

стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 № 6 "Про неуспішне проходження прокурором атестації".

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 964к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 23.10.2021.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 24.10.2021.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2021 по 19.05.2022 у розмірі 48583,88 грн (сорок вісім тисяч п`ятсот вісімдесят три гривні вісімдесят вісім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області з 24.10.2021 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 по справі № 440/15182/21 скасовано. Прийнято постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Полтавської обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивач за наслідками складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички набрав 89 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, П`ятнадцята кадрова комісія, ухваливши оскаржуване рішення, яке є предметом позову, діяла відповідно до наведених приписів Закону № 113-ІХ і Порядку № 221, відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Стосовно доводів позивача з посиланням на Рішення у справі від 01.03.2023 Другого сенату Конституційного Суду України у справі № 3-5/2022(9/22), суд апеляційної інстанції зазначив, що положення Закону № 113-IX на день їх виконання відповідачем і прийняття оскаржуваного наказу були чинними, неконституційними у встановленому законом порядку не визнавалися. Також були чинними і положення Порядку № 221, а тому правові підстави для їх незастосування відповідачем були відсутні.

В обґрунтування заяви про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за виключними обставинами, ОСОБА_1 послався на те, що згідно рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024, перший сенат у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (щодо звільнення в період тимчасової непрацездатності) визнано не конституційними відповідні положення вищевказаного Закону та надано відповідні висновки Конституційним судом.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні пунктом 1 ухвалив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Пунктом 2 ухвалив окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також заявник вказує, що у своїй позовній заяві про визнання протиправними та скасування рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових покуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 № 42, наказу Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 964к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної та моральної шкоди він звертав увагу суду, що на момент звільнення перебував на лікарняному, що підтверджується електронною копією листка тимчасової непрацездатності (копія електронного документу додається).

Крім того, докази про перебування ОСОБА_1 на лікарняному знаходяться у відповідача - Полтавської обласної прокуратури, які підтверджуються графіками (табелями) обліку робочого часу. Тобто, в день видачі оспорюваного наказу Полтавської обласної прокуратури від 19.10.2021 № 964к (копія наказу додається) та в день самого звільнення 23.10.2024 він перебував на лікарняному, про що знав відповідач - Полтавська обласна прокуратура, оскільки у був відкритий електронний лікарняний з 16.10.2021, який відповідач одразу побачив після його відкриття на своїй сторінці на Порталі Пенсійного Фонду України.

Однак, під час розгляду позовної заяви, ані Полтавським окружним адміністративним судом, а ні Другим апеляційним адміністративним судом не було звернуто увагу на той факт, що позивача фактично було звільнено в період, коли він перебував на лікарняному, що суперечить Конституції України.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 02.10.2024 перший сенат у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (щодо звільнення в період тимчасової непрацездатності) визнано не конституційними відповідні положення вищевказаного Закону та надано висновки суду.

На підставі цього заявник вважає, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 є незаконною та підлягає перегляду за виключних обставин та скасуванню.

Надаючи оцінку доводам заявника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України визначають, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 ст. 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Отже у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Наведений висновок щодо застосування положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України викладено в ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 240/35883/21.

Як було зазначено вище, в якості виключних обставин ОСОБА_1 посилається на прийняття рішення Конституційного Судом України від 02.10.2024 за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу шостого пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури11 від 19.09.2019 № 113-ІХ (щодо звільнення в період тимчасової непрацездатності), яким визнано не конституційними відповідні положення вищевказаного Закону та надано висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Також, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Проте, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 9-р(І)/2024 від 02.10.2024 року визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного вище рішення визначено, що окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, згідно зі статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113ІХ, яке визнане неконституційним, втратило чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 02 жовтня 2024 року, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 9-р(І)/2024 від 02.10.2024 року, що також прямо встановлено цим рішенням.

Також колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Колегія суддів приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Крім того, із змісту імперативних приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. у справі № 440/15182/21, про перегляд якого за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся ОСОБА_1 , у задоволенні позову відмовлено, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Таким чином, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. у справі № 440/15182/21, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся позивач, в розумінні п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Подібна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 140/2217/19, від 22 грудня 2022 року у справі № 805/1312/16-а, в ухвалах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 600/1450/20-а, від 27 квітня 2023 року у справі № 240/35883/21.

З урахуванням вищенаведеного, заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. у справі за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 року по справі № 440/15182/21 не підлягає задоволенню, а постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 248, 310, 321, 325, 328, 329, 331, 361, 368, 369 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 р. у справі за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 року по справі № 440/15182/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Чалий І.С.
Судді(підпис) (підпис) Ральченко І.М. Катунов В.В.

Повний текст ухвали складений 10.12.2024 року.