Справа № 480/1646/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 р. Справа № 480/1646/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.07.2023, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/1646/23

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) (далі відповідач, в/ч НОМЕР_3 ), в якому просив:

- визнати протиправним не нарахування та не виплату йому відповідачем, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), додаткову винагороду в розмірі 70 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 01.09.2022 по 31.12.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому, передбачену Постановою № 168 додаткову винагороду в розмірі 70 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.09.2022 по 31.12.2022.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що він у період з 01.09.2022 по 31.12.2022 безпосередньо приймає участь у бойових діях та забезпечує здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Зазначив, що безпосередньо несене службу в прикордонній комендатурі швидкого реагування, яка розташована в АДРЕСА_1 , яке відповідно до наказу Мінінтеграції №75 від 25.04.2022 «Про затвердження переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» Миколаївська селищна територіальна громада Сумської області відноситься до району ведення воєнних (бойових) дій, а також відповідно до наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України «Про склад органів та підрозділів, які брали участь у бойових діях або заходах у відповідних районах ведення бойових дій» у період з 01.09.2022 по 31.12.2022 НОМЕР_4 прикордонний загін ДПС України визнаний таким, що брав участь у бойових діях в районі ведення бойових дій.

Вказав, що у нього відсутні відомості та конкретні дати участі у бойових діях, адже вони містяться у журналі бойових дій, а розпорядником даної інформації є саме відповідач, в свою чергу відповідач, на думку апелянта, протиправно не надав до суду докази, зокрема: копії бойових розпоряджень, витяги з журналу бойових дій, копії наказів про призначення додаткової винагороди, на підтвердження права позивача на отримання підвищеної додаткової винагороди. Водночас, у позивача наявні рапорти начальника прикордонної протитанкової застави майора ОСОБА_2 про встановлення додаткової винагороди з додатком у вигляді списку персоналу, в якому зазначено кількість днів безпосередньої участі позивача у бойових діях за кожен місяць вказаного періоду, які скеровувалися до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону підполковника ОСОБА_3 , однак жодних рішень за вказаними рапортами прийнято не було.

Наголосив, що єдиним чинним у спірний період проходження військової служби позивачем нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок та умови виплати відповідачем додаткової винагороди, що передбачена Постановою №168, була сама Постанова №168.

Відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного суду України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивач проходить військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Згідно розрахункових листів позивача у період з вересня по грудень 2022 року позивач отримував додаткову грошову винагороду у наступних розмірах: вересень 2022 року 30000 грн.; жовтень 2022 року 30000 грн.; листопад 2022 року 30000 грн.; грудень 2022 року - 30000 грн. (а.с. 6)

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди в розмірі 70 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо нарахування і виплати грошового забезпечення (у тому числі і додаткової винагороди) позивачу у спірний період відповідають критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023 та № 254/2023 від 01.05.2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023 строк дії воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України № 793 від 07.07.2022 до Постанови № 168 від 28.02.2022 були внесені зміни, згідно з якими цю постанову доповнено пунктом 21 такого змісту:

21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом 2 Постанови № 793 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, за змістом вказаних нормативно-правових актів, з 24.02.2022 у військовослужбовців Державної прикордонної служби України, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень щомісячно, а у тих військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів виникло право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Водночас, право визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, закріплено за керівниками відповідних міністерств і державних органів.

З метою врегулювання порядку і умов виплати згаданої додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної прикордонної служби 30.07.2022 прийнято наказ № 392-АГ Про реалізацію вимог Постанови № 168 (далі Накоз №392-АГ).

Відповідно до пункту 1 вказаного наказу, військовослужбовцям, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення, на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби.

Також, цим пунктом передбачено, що додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

За змістом п. 2 Наказу № 392-АГ, вказаними заходами визначається виконання військовослужбовцем у відповідні дні:

- бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;

- бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;

- бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

- польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

- бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.

Пунктом 4 вказаного наказу передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у вказаних бойових діях або заходах, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

- бойового наказу (бойового розпорядження);

- журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Аналізуючи вказані норми колегія суддів вважає, що у період дії воєнного стану, військовослужбовці Держприкордонслужби мають право на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Колегія суддів зазначає, що таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 01.09.2022 по 31.12.2022 відповідно до наказів «Про виплату додаткової винагороди» та розрахункових листів, позивачу у спірний період була нарахована та виплачена додаткова винагорода в розмірі із розрахунку 30 000 грн. на місяць пропорційно часу проходження служби. Винесені накази про виплату позивачу додаткової винагороди не є спірними.

Позивачем до апеляційної скарги додані копії рапортів з додатками, у вигляді списку персоналу, начальника НОМЕР_5 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування ОСОБА_4 про виплати у спірний період додаткової винагороди в розмірі з розрахунку 70 000,00 грн на місяць пропорційно часу проходження служби за вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року з проханнями встановити військовим (в тому числі, ОСОБА_1 ) додаткову винагороду за відповідні місяці за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримання збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Однак, матеріали справи не містять доказів складання відповідних наказів про нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 .

Задля забезпечення всебічного розгляду справи та вживаючи заходів щодо одержання доказів, колегія суддів суду апеляційної інстанції витребувала у відповідача докази.

У відповідь на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2024 про витребування доказів по справі №480/1646/23 відповідач повідомив, що в НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) відсутнє будь-яке документальне підтвердження (бойові накази та розпорядження, журнали бойових дій, рапорти начальника підрозділу), що ОСОБА_1 в період з 01.09.2022 по 31.12.2022, приймав участь у бойових діях, зокрема, виконував бойові (спеціальні) завдання на лінії бойового зіткнення, під вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником. Зазначив, що військовослужбовці НОМЕР_5 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування, разом зі своїм начальником підполковником ОСОБА_5 , в період з 01.09.2022 по 31.12.2022 знаходились у населеному пункті Гриценкове (Сумського району Сумської області), де виконували виключно завдання по охороні ППД (пункт постійної дислокації). Даний факт повністю підтверджується відомостями з журналу оперативно-службової діяльності НОМЕР_5 відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування, які підтверджують, що військовослужбовці 4 ВПС здійснювали заходи з охорони пункту постійної дислокації в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що незважаючи на встановлений ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Проте, будь-яких доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях із переліку, встановленого п. 2 Наказу № 392-АГ від 30.07.2022, у спірному періоді позивач суду не надав, про виконання таких завдань не повідомив.

При цьому факт проходження позивачем служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні не може безспірно свідчити про виконання військовослужбовцем бойових завдань, визначених п. 2 Наказу № 392-АГ від 30.07.2022.

Посилання апелянта на наявність рапортів, як підставу для виплати збільшеної додаткової винагороди, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки сам по собі факт подання рапорту не є безумовною підставою для виплати збільшеної додаткової винагороди, з огляду на те, що підтвердженням права на отримання винагороди є сукупність таких документів, як бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій, рапорт.

Підсумовуючи всі надані до суду документи щодо виконання позивачем завдань військової служби в період з вересня 2022 року по грудень 2022 року за місцем дислокації у Сумській області, колегією суддів не встановлено обставин, які б вказували на те, що ОСОБА_1 був задіяний у заходах, які визначені у пункті 2 Наказу №392-/0/81-22-АГ.

З приведеного вбачається, що відповідачем не було отримано підтвердження інформації про участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях відповідача протиправної бездіяльності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що останній у спірний період приймав участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій в межах села Гриценкове Сумського району Сумської області, Миколаївська територіальна громада, яка була віднесена до районів ведення воєнних (бойових) дій, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за вимогами наказу № 392-АГ для отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі позивач мав брати участь у заходах визначених пунктом 2 наказу № 392-АГ, тоді як доказів участі у таких заходах позивача за спірний період в ході розгляду справи не встановлено.

Доводи апелянта про безпідставне посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на приписи наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 628-АГ від 09.12.2022, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки посилання у тексті рішення на вказаний наказ не змінює висновків суду та не може бути підставою для скасування рішення суду.

Посилання позивача в апеляцуійній скарзі на те, що єдиним чинним у спірний період нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок та умови виплати додаткової винагороди є Постановою №168, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки сам факт того, що за змістом п. 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, діяльність Адміністрації Держприкордонслужби спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ, не свідчить про відсутність повноважень у голови Держприкордонслужби врегульовувати питання виплати грошового забезпечення підпорядкованих йому військовослужбовців, в тому числі і встановлювати конкретні умови і порядок виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність дій відповідача щодо нарахування і виплати грошового забезпечення (у тому числі і додаткової винагороди) позивачу у спірний період критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України.

На підставі вище викладеного колегія суддів, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року по справі № 480/1646/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін