Справа № 161/17571/24
Суддя: Антіпова Т. А.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/268/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Антіпової Т.А., за участю секретаря судового засідання Семенової І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову № 751 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 від 03.09.2024 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25 500,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування вимог вказує, що постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП №751 від 03.09.2024 року було винесена без участі ОСОБА_1 .

03.09.2024 року адвокатом Доманською В.А. було скеровано адвокатський запит з проханням надати належним чином завірену копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також належним чином завірені копії матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Даний адвокатський запит було вручено особисто 05.09.2024 року, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №817.

На вказаний запит 09.09.2024 року було одержано відповідь №9189, в якій містилась копія без будь якої відмітки про вручення ОСОБА_1 . Отже, копію даної постанови позивач отримав 09.09.2024 року.

Зазначає, що причина пропущеного стоку подання адміністративного позову зумовлена наявністю поважних обставин, зокрема винесенням постанови без участі позивача та невручення другого примірника постанови для ознайомлення. Отже строк оскарження постанови з моменту її винесення пропущений з поважних причин.

28.08.2024 року офіцером мобілізаційного відділення молодшим лейтенантом ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було складено відносно ОСОБА_1 протокол №751 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, в якому зазначено, що громадянин ОСОБА_1 відмовляється від проходження військово-лікарської комісії.

В протоколі про адміністративне правопорушення не має посилання на наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі якого діє уповноважена особа, що склала протокол. Не було надано відповідачем копію наказу та усіх матеріалів, на підставі яких прийнята оскаржувана постанова. А отже, підстав вважати, що протокол був складений уповноваженою особою відповідача, немає.

Повідомляє, що в графі «Пояснення» ОСОБА_1 зазначив «Я, ОСОБА_1 відмовляюсь від ВЛК, бо хочу зібрати всі свої медичні документи».

В графі «Заяви клопотання» не зазначено нічого, хоча ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 подав заяву про відмову від проходження ВЛК, проте дана заява не взята до уваги працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що в тексті заяви про відмову від проходження ВЛК ОСОБА_1 було зазначено, що «Я, ОСОБА_1 , на підставі ч.2 ст.28 Конституції України не надаю свою згоду на проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо визначення ступеню моєї придатності за станом здоров`я до військової служби, та обґрунтовано відмовляюсь від її проходження, оскільки я був незаконно та насильно, проти моєї волі із застосуванням до мене фізичного насильства, доставлений до приймальні ТЦК та СП. Вважаю вищевказані дії злочинними, а фізичне примушування до проходження ВЛК незаконним, тому буду звертатися до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення щодо мене злочину та притягнення винних до кримінальної відповідальності. Відповідно до положень ч.2 ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Конституція України має найвищу юридичну силу (ст. 8 Конституції України). Отже, вчинення щодо мене працівниками ТЦК та СП неправомірних дій та фізичне примушування до походження ВЛК, включає притягнення мене до відповідальності, передбаченої ст. 210-1 КУпАП, яка наступає у разі відмови від проходження ВЛК. Водночас повідомляю, що я не відмовляюсь від проходження ВЛК у законний спосіб, передбачений чинним законодавством без застосування до мене злочинного примусу та незаконних дій. Так станом на зараз, у мене немає при собі ніяких медичних довідок та виписок, які б підтверджували стан мого здоров`я. З метою проходження ВЛК належно до цього підготовленим, прошу видати мені повістку з зазначенням дати та часу проходження військово лікарської комісії Вимагаю негайно звільнити мене з ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

03.09.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було складено відносно ОСОБА_1 постанову про адміністративне правопорушення №751 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого звинувачено ОСОБА_1 у тому, що «28.08.2024 року гр. ОСОБА_1 , відмовився проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби. Свої дії не пояснив. Своїми діями порушив вимоги ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пп. П4 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку, що затверджений Постановою «1487 від 30.12.2022 року.

Дане правопорушення кваліфікується ч.3 ст.210-1 КУпАП. Як вбачається з оскаржуваної постанови єдиний доказ, який покладений в основу рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП- це протокол № 751 від 28.08.2024 року. Не взяті до уваги письмові пояснення та заяви про відмову від проходження ВЛК ОСОБА_1 .

Зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням прав, не відповідає обставинам справи вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

За наведених обставин просить визнати вказану постанову протиправною та скасувати її, провадження у даній справі закрити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 29).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне.

28 серпня 2024 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було складено протокол № 751 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 . Як вбачається із змісту протоколу, ОСОБА_1 28 серпня 2024 року відмовляється від проходження військово-лікарської комісії. Своїми діями вчинив порушення, передбачене, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 23).

Також судом встановлено, що 03.09.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було винесено у відношенні ОСОБА_1 постанову за справою про адміністративне правопорушення № 751, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. (а.с. 21).

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що 28 серпня 2024 року ОСОБА_1 відмовився проходити медичний огляд (ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 ) для визначення ступеня придатності до військової служби. Свої дії не пояснив. Чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.п. п. 4 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку (так у постанові) та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Статтею 210-1 КУпАП визначено, що:

(ч. 1 статті) порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

(ч. 2 статті) повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

(ч. 3 статті) вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Оскаржувана постанова за справою про адміністративне правопорушення № 751 від 03 вересня 2024 року містить відомості щодо єдиного діяння, що фактично ставиться у провину ОСОБА_1 , а саме відмова 28.08.2024 року від проходження військово-лікарської комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів;

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Насамперед, суд звертає увагу, що відповідач, суб`єкт владних повноважень повністю самоусунувся від обов`язку, визначеного ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доказування правомірності свого рішення - постанови т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 за справою про адміністративне правопорушення № 751 від 03.09.2024 року. У встановлений судом ухвалою від 26.09.2024 року строк для подання відзиву відповідних дій не вчинив, та жодних матеріалів, що були ним прийняті, як підстава для винесення оскаржуваної постанови суду не надав.

Внаслідок допущеної бездіяльності відповідача, суд позбавлений можливості достовірно встановити, чи отримував ОСОБА_1 , у відповідності до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», повістку для проходження медичного огляду. Стороною відповідача не надано суду копії матеріалів, що були ним прийняті, як підстава для винесення оскаржуваної постанови, зокрема, копія врученої ОСОБА_1 повістки, направлення ОСОБА_1 для проходження медичного огляду, акт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду тощо.

За вищевикладених обставин, суд позбавлений можливості встановити наявність підстав для проходження ОСОБА_1 медичного огляду, та наявність підстав для винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього події та складу інкримінованого правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом достовірно встановлено, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем було сплачено судовий збір на суму 605,60 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат по сплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 210-1, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - задовольнити.

Постанову № 751 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 від 03.09.2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 09 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Т.А. Антіпова