Справа № 600/1330/24-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1330/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кушнір Віталіна Олександрівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

10 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2024 року Адвокат Поляк Марія Володимирівна звернулась з позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 , в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 від 22 грудня 2023 року на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку із самостійним виховання дитини віком до 18 років;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт солдата ОСОБА_1 від 22 грудня 2023 року про звільнення від проходження військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що у червні 2023р. позивач подав рапорт про звільнення з військової служби у відповідності до п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з сімейними обставинами, оскільки самостійно виховує дитину віком до 18 років. До рапорту додав належним чином нотаріально засвідчені копії документів. Проте рапорт було повернуто без розгляду та повідомлено, що відсутні підстави для звільнення, оскільки самостійне виховання дитини може бути підтверджене лише рішенням про позбавлення батьківських прав матері або свідоцтвом про її смерть. На запит адвоката командування військової частини повідомило, що позивач взагалі не звертався із рапортом на звільнення з військової служби.

Вважає, що він має право на звільнення з військової служби, оскільки рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10.05.2023р. встановлено факт самостійного виховання та утримання ним свого сина та рішенням того ж суду від 07.11.2023р. позбавлено батьківських прав матір його сина.

Позивач вважає бездіяльність відповідача такою, що порушує його права на звільнення з військової служби, тому просить, з метою відновлення його порушеного права, зобов`язати відповідача розглянути його рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги апелянт вказує на те, що попри всі намагання солдата ОСОБА_1 реалізувати законне право на звільнення від проходження військової служби на підставі п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за сімейними обставинами, у зв`язку з самостійним виховання дитини віком до 18 років, та дотримання порядку подання рапортів, жодний з рапортів солдата ОСОБА_1 не розглянуто, а останнього не звільнено з військової служби.

Вважає, що відповідач допустив бездіяльність, яка полягає у нерозгляді рапортів ОСОБА_1 про звільнення від проходження військової служби та не прийняття рішення за його змістом.

Зауважує, що у листі №1668 від 09.03.2024 р. військовою частиною НОМЕР_1 зазначається, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №323 від 16.11.2023 р. наказано вважати солдата ОСОБА_1 таким, що відсутній на військовій службі з 12.11.2023 р., проте відповідачем не вказано, що факт самовільного залишення військової частині унеможливлює звільнення останнього від проходження військової служби. Враховуючи наведене вище, твердження відповідача про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 не були підставою для нерозгляду рапортів ОСОБА_1 , відтак, самовільне залишення позивачем військової частини не є предметом доказування у справі №600/1330/24-а.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 12.09.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.57 зворот).

Представник позивача стверджує, що 20.06.2023р. ОСОБА_1 подав рапорт командиру 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (а.с.11).

До рапорту додано нотаріально посвідчені копії документів:

- паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 (а.с.5-7),

- свідоцтва про народження від 23.02.2017р. (а.с.8)

- рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10.05.2023 у справі №722/816/23 (а.с.9-10).

В позові представник позивача наполягає, що рапорт було повернуто позивачу без розгляду та повідомлено, що відсутні підстави для звільнення, оскільки самостійне виховання дитини може бути підтверджене лише рішенням про позбавлення батьківських прав матері або свідоцтвом про її смерть.

24.07.2023р. адвокат Поляк М.В. направила рапорт ОСОБА_1 від 22.07.2023р. з додатками, адвокатський запит з додатками Міністерству оборони України з проханням направити рапорт відповідачу (а.с.12-15).

20.08.2023р. військова частина НОМЕР_1 у відповідь на розгляд скарги ОСОБА_2 від 26.07.2023 повідомила, що встановленим порядком ОСОБА_1 "по команді" до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався. Окрім цього, відповідач роз`яснив, що в разі коли військовослужбовець не може вирішити питання щодо свого звільнення зі своїм безпосереднім начальником, він може звернутись до наступного прямого начальника з обґрунтуванням такого звернення не "по команді" (а.с.54).

30.10.2023р. відповідач у відповідь на адвокатський запит Поляк М.В. від 29.09.2023 повідомив, що встановленим порядком ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався (а.с.16-18).

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.11.2023р. позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_4 (а.с.10-22).

16.11.2023р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №323 від 16.11.2023р. наказано вважати ОСОБА_1 таким, що відсутній на військовій службі з 12.11.2023р., виключено з усіх видів забезпечення (а.с.56).

11.12.2023р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №350 від 11.12.2023р. увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , такого, що відсутній понад десять днів на службі (а.с.56 зворот).

26.12.2023р. адвокат Поляк М.В. направила рапорт ОСОБА_1 від 22.12.2023р. з додатками Міністерству оборони України з повідомленням перебування позивача у відпустці за станом здоров`я та проханням направити рапорт відповідачу для його розгляду та прийняття рішення по суті (а.с.23-29).

12.02.2024р. адвокат Поляк М.В. звернувся з адвокатським запитом до Генерального штабу Збройних Сил з проханням повідомити чи направлено рапорт ОСОБА_1 командуванню військової частини НОМЕР_1 (а.с.30).

14.02.2024р. представник позивача направив рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 14.02.2024р. з додатками та адвокатський запит відповідачу, який отриманий останнім 26.02.2024 (а.с.31-33, 62).

09.03.2024р. відповідач повідомив, що станом на 08.03.2024р. встановленим порядком ОСОБА_1 до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався. Також зазначено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №323 від 16.11.2023р. наказано вважати ОСОБА_1 таким, що відсутній на військовій службі з 12.11.2023р. (а.с.55 зворот-56).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21.05.2024р. №619 "Про результати службового розслідування" підтверджено факт відсутності на військовій службі ОСОБА_1 та за порушення ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, ст.ст.11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України притягнено до дисциплінарної відповідальності та з дня внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань призупинено військову службу ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Час призупинення військової служби не зараховувати до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та при призначенні пенсії (а.с.67-68).

Позивач вважає зазначену бездіяльність відповідача щодо розгляду його рапорту про звільнення з військової служби протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до обставин справи, ОСОБА_1 вважається таким, що незаконно та самовільно залишив розташування Військової частини НОМЕР_1 ще з 12 листопада 2023 року. Про що листом від 24.11.2023р. повідомлено Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил. 11.12.2023р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №350 відповідно до п.п.14, 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 . Згідно із наказом "про результати службового розслідування" від 21.05.2024р. №619 ОСОБА_1 за порушення ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, ст.ст.11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України притягнено до дисциплінарної відповідальності та вирішено з дня внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань призупинити військову службу ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Час призупинення військової служби не зараховувати до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років та при призначенні пенсії.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наразі наявні обставини, які унеможливлюють вирішення поставленого позивачем питання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме самовільне залишення позивачем Військової частини НОМЕР_1 , як наслідок, перебування його у розпорядженні командира та призупинення його військової служби з дня внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент подання рапорту 22.12.2023) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка продовжена і на час розгляду справи.

Згідно з частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Як встановлено судом, позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас, як зазначено у позовній заяві, позивач виявив бажання звільнитися з військової служби за сімейними обставинами.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

За змістом підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII (у відповідній редакції) під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), окрім інших: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009.

Згідно із пунктом 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до пункту 2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124 рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно із положеннями статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Тобто, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.

З урахуванням положень ст.14 Статуту позивач, повинен звернутися з рапортом до свого безпосереднього начальника - командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 .

Так, апелянтом вказано, що 20.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся із рапортом на ім`я командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону НОМЕР_3 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним вихованням дитини до 18 років. Проте рапорт було повернуто без розгляду та повідомлено, що відсутні підстави для звільнення, оскільки самостійне виховання дитини може бути підтверджене лише рішенням про позбавлення батьківських прав матері або свідоцтвом про її смерть.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження звернення позивача 20 червня 2023 року із рапортом про звільнення.

Натомість, представник позивача Поляк М.В. надає докази направлення повторного рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 22.07.2023р. разом з адвокатським запитом від 24.07.2023р. до Міністерства оборони України з проханням направити рапорт відповідачу у зв`язку із неможливістю направлення на офіційну адресу (конфіденційна інформація).

Апеляційний суд зауважує, що 29.09.2023р. представник позивача направила адвокатський запит на адресу військової частини, яка, як стверджувала представник, є конфіденційною. На адвокатський запит відповідачем 30.10.2023р. надана відповідь, в якій повідомлено, що до командування військової частини ОСОБА_1 у встановленому порядку щодо звільнення з військової служби не звертався.

26.12.2023р адвокат Поляк М.В. у зв`язку із хворобою позивача знову направила його рапорт про звільнення від 22.12.2023р. разом із адвокатським запитом на адресу Міністерства оборони України з проханням направити рапорт відповідачу у зв`язку із неможливістю направлення його на офіційну адресу (конфіденційна інформація).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що в ході розгляду справи також не встановлено, що Міністерство оборони України спрямувало зазначені документи до військової частини НОМЕР_1 .

Отже, судом не встановлено, що ОСОБА_1 протягом червня-грудня 2023 року в будь-який спосіб звертався до свого безпосереднього начальника із рапортом про звільнення з військової служби.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність бездіяльності військової частини НОМЕР_5 щодо розгляду рапорту позивача від 22.12.2023, адже станом на час розгляду справи позивач не подав по команді рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, відтак, зазначена бездіяльність позивача унеможливила прийняття відповідного рішення посадовими особами відповідача.

У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 18 лютого 2021 року по справі №160/6885/19.

Таким чином, з огляду на відсутність доказів подання рапорту від 22.12.2023 року безпосередньо відповідачу та зважаючи на надання відповідачем відповідей на адвокатські запити щодо порядку звільнення позивача з військової служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем допущена бездіяльність у спірних відносинах.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.