Справа № 320/20243/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та оглядового розпису,-

В С Т А Н О В И Л А

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київської митниці, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці №UA100370/2023/000221 від 22/04/2023 про визначення вартості товарів, що перемішуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів;

- визнати протиправним та скасувати оглядовий опис М-15 №UA100370/2023/008616 від 22.04.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що митний орган формально обмежився лише посиланнями на норму законодавства України, без жодного обґрунтування конкретної ситуації, що фактично створює для пересічного громадянина становище правової невизначеності; у спірному рішенні не зазначено, з яких саме підстав митний орган прийняв рішення про визначення вартості товарів, не вказано та необґрунтовано, чому наявні документи не дають можливості визначити вартість товару, чому вони не є достатніми для митного оформлення товару та чому відповідач не взяв їх до уваги. Вважає, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості. Твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 було замовлено стоматологічні товари у компанії "Royal Dent LTD".

Компанія "Royal Dent LTD" направила позивачу комерційний інвойс №187003107 від 15.03.2023 з інформацією щодо асортименту та вартістю стоматологічних товарів.

Відповідно до вказаного документу загальна вартість товару становить 137,40 доларів США.

Компанія "Royal Dent LTD" листом від 26.03.2023 повідомила позивачу, що оплата товару має бути здійснена протягом 90 днів з дати отримання товару.

Міжнародне поштове відправлення з вказаними товарами за №СС066364363IL, надіслане ОСОБА_1 , надійшло до зони митного контролю - місця міжнародного поштового обміну.

09.04.2023 під час митного огляду товару з розпакуванням посадовою особою митного органу та посадовими особами АТ "Укрпошта" було виявлено стоматологічні товари, про що було складено акт про проведення огляду товарів від 09.04.2023.

Контролюючим органом в ході огляду було встановлено товар у кількості 138 одиниць.

Судом встановлено, що позивачем під час відстеження поштового відправлення за №СС066364363IL через офіційний веб-сайт АТ "Укрпошта" стало відомо, що станом на 09.04.2023 поштове відправлення перебуває у митниці: Потребує підтвердження вартості вкладення ( - електронна адреса ля надання відомостей, необхідних для митного оформлення при затриманні митницею міжнародних відправлень).

З матеріалів справи вбачається, що позивач направив на електронну адресу лист, до якого долучив комерційний інвойс №187003107 від 15.03.2023.

За результатами розгляду поданих позивачем документів Київською митницею Державної митної служби України було прийнято рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів від 22.04.2023 №UA100370/2023/00022, яким контролюючий орган визначив вартість поставленого позивачу товару у розмірі 2908,50 доларів США.

У графі 18 оскаржуваного рішення зазначено обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, а саме: наявність недостовірної заявленої відправником в митній декларації CN23 фактурної вартості товарів (за результатами митних формальностей, шляхом здійснення митного огляду з розпакуванням встановлено, що зазначена відправником вартість (нижче за рівень вартості аналогічних товарів згідно інформації інтернет-ресурсів).

З огляду на те, що на момент здійснення митного оформлення до митного органу не надано жодних належним чином оформлених документів, що підтверджує вартість зазначеного товару, визначених ст.1 ст.368 Митного кодексу України, митницею самостійно визначено вартість товарів у встановленому законом порядку.

У спірному рішенні зазначено, що вартість ґрунтується на довідковій інформації при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, джерелом є інформація, з Інтернет ресурсу.

Перелік інтернет-ресурсів вказаний у спірному рішенні.

Також посадовими особами контролюючого органу було складено оглядовий розпис М-15 №UA100370/223/008616 від 22.04.2023, в якому визначено загальну вартість товару - 187889, 25 грн. та розмір податків та зборів, які підлягають сплаті позивачем, у розмірі 58201,35 грн.

Судом встановлено, що 12.05.2023 позивачем під час отримання товару у відділенні АТ "Укрпошта" було встановлено невідповідність вкладення товару, про що складено акт №02192.11.77 від 12.05.2017, підписаний позивачем та посадовими особами відділення зв`язку.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірних рішення та оглядового розпису, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними та допустимими доказами довів, що рішення про визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним митним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 318 МК України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

За ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ч. 1 ст. 257 МК України).

Згідно з ч. 6 ст. 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст. 49 МК України).

Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами врегульовано розділом ХІІ МК України.

Статтею 364 МК України установлено, що цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. У випадку переміщення громадянами-підприємцями через митний кордон України товарів, пов`язаних зі здійсненням ними підприємницької діяльності, митне оформлення здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законодавчими актами України для підприємств. Положення цього розділу в такому випадку не застосовуються. Положення цього розділу не поширюються на товари, що переміщуються особами, які користуються митними пільгами згідно із розділом XIII цього Кодексу, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 365 МК України визначено, що громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Частиною 1 ст. 368 МК України встановлено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 МК України особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

При цьому, ч. 4 ст. 368 МК України встановлено, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підсумовуючи викладене у сукупності, громадяни можуть ввозити на територію України не заборонені до ввезення товари для особистих, сімейних та інших потреб, які не пов`язані зі здійсненням підприємницької діяльності. Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, яка визначається на основі вартості, що зазначена в таких документах: касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами та громадянами, або іншого документа, що відповідно до законодавства може використовуватися замість митної декларації або її замінює, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними, підтвердження відомостей про вивезення товарів за межі митної території України визначає Положення про митні декларації, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450.

Абзацом 2 пункту 8 цього Положення передбачено, що для письмового декларування громадянами особистих речей, інших товарів для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, використовується митна декларація, зазначена в абзаці п`ятому пункту 2 цього Положення, відповідно до якого товари декларуються шляхом подання митному органу митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено, що рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу) є документами, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як слідує з матеріалів справи, обставинами його прийняття та джерелами інформації, що використовувалися митним органом для визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів, є: відповідно до пункту 1 статті 368 МК України не надано касові та товарні чеки, ярлики та інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що прийняття спірних документів зумовлено встановленням під час митного контролю розбіжностей між відомостями щодо товару, які наведені у комерційному інвойсі №187003107 від 15.03.2023, та фактичною кількістю товару.

Так, відповідач зауважив, у комерційному інвойсі №187003107 від 15.03.2023 вказано 137 одиниць товару, у т.ч. позиція під номером 9 Metal Screw SCI1335 - 1 одиниця, проте фактично у поштовому відправлення було 138 одиниць товару, серед яких Metal Screw SCI1335 - 2 одиниці.

Крім того, відповідач вказав, що під час перевірки вартості товарів, які вказані у відповідному комерційному інвойсі, встановлена невідповідність вартості відповідно до цінової пропозиції інтернет-ресурсів, згідно яких такі товари були продані та були запропоновані до продажу.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що розбіжності між відомостями щодо товару, які наведені у комерційному інвойсі №187003107 від 15.03.2023 (137 одиниць), та фактичною кількістю товару (138 одиниць) не були вказані контролюючим органом у спірному в якості підстави його прийняття.

Як зазначено вище, позивач на підтвердження фактурної вартості товару надав контролюючому органу комерційний інвойс №187003107 від 15.03.2023.

Подаючи таку декларацію, позивач зазначив мету ввезення товарів - для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Митниця дійшла висновку, що поданий інвойс №187003107 від 15.03.2023 не підтверджує таку вартість, оскільки є комерційним документом, а позивач в свою чергу не є підприємцем.

Розділ VIII МК України регулює питання митного оформлення, метою якого згідно з приписами ч. 1 ст. 246 МК України є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Інвойс це документ у міжнародній комерційній практиці, що надається продавцем покупцеві і містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставляються покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага тощо), умови постачання і відомості про постачальника та одержувача. Якщо умови оплати відтермінування платежу, інвойс є розрахунковим документом. Це фактично основний документ, який використовується митницею для розрахунку митних платежів при митному оформленні імпорту товару.

Передумовою складення інвойсу є укладення договору, який визначає договірні взаємовідносини між його сторонами. У спірному випадку продавцем товару є іноземна компанія, що здійснює міжнародну торгівлю товарами з комерційною метою. Позивач, у свою чергу, здійснив придбання партії товару (138 одиниць стоматологічних товарів), що не свідчить про його використання для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності.

Однак, у даному випадку товар не був заявлений до митного оформлення у порядку, встановленому розділом VIII МК України, тому наданий позивачем інвойс на підтвердження фактурної вартості ввезеного товару не може вважатись належним документом, що передбачений ч. 1 ст. 368 МК України.

Позивач не надано жодного доказу на підтвердження проведення розрахунків за придбаний товар.

Крім того, позивач не підтвердив мету ввезення такої кількості товару саме для особистих чи сімейних потреб.

У спірному випадку позивач виступає як споживач, який купує та замовляє товари для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, а тому відповідно до ч.1 ст.368 МК України зобов`язана для підтвердження фактурної вартості товарів, що переміщалися через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів надати митному органу касові або товарні чеки, ярлики, банківські виписки, електронні повідомлення з інтернет-магазинів, чи інші документи, які б містили відомості про вартість таких товарів.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма