Справа № 400/8510/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 р. № 400/8510/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаЦентрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18,м. Миколаїв,54006,

прозняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до адміністративного суду з позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при виконанні виконавчого провадження № 38816156 від 28.01.2014 на майно ОСОБА_1 .

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що виконавче провадження було відкрито 01.06.2013 року. Державним виконавцем 10.07.2013 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.1 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови). Позивачу в 2024 році стало відомо, що після повернення виконавчого документа, відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень, при виконанні виконавчого провадження № .01.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно боржника.

23.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження». Після закінчення виконавчого провадження виконавець не зняв арешт, накладений з метою виконання виконавчого документу. Для захисту своїх прав позивач звернувся до суду.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав повідомлений про розгляд справи належним чином.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

29.03.2013 року приватним нотаріусом Нікітіним Р.В. було видано виконавчий напис №258 про «Звернення стягнення на транспортний засіб марки LEXUS RX 350, тип ТЗ легковий універсал- В, рік випуску 2007, колір чорний, шасі ( кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , податковий номер: НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Миколаїв, місце роботи: приватний підприємець.

Зазначений транспортний засіб, на підставі договору застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. 26 жовтня 2007 року за р. №5534, був переданий Закритому акціонерному товариству "Перший Український Міжнародний Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (ідентифікаційний код: 14282829, місцезнаходження: 83000, м. Донецьк, вул. Університетська, буд. 2 А; п/р НОМЕР_4 Відділення ПУМБ "РЦ в м. Донецьку"), строк чергового платежу за яким настав 17 (сімнадцятого) квітня 2012 (дві тисячі дванадцятого) року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного вище транспортного засобу, пропоную задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" у розмірі: заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 180284,90 гривень (сто вісімдесят тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 90 копійок); заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 23095,61 гривень (двадцять три тисячі дев`яносто п`ять гривень 61 копійка); витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок), що взагалі становить суму 205380,51 (двісті п`ять тисяч триста вісімдесят гривень 51 копійка).»

Виконавче провадження було відкрито 01.06.2013 року.

10.07.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови).Позивачу в 2024 році стало відомо, що після повернення виконавчого документа, відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень, при виконанні виконавчого провадження № .01.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно боржника.23.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Після закінчення виконавчого провадження виконавець не зняв арешт, накладений з метою виконання виконавчого документу.

На адвокатські запити, щодо надання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження, було отримано відповіді, що « Надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження № 38234147, 38816156 відсутня можливість, оскільки виконавчі провадження знищено за сплином строків зберігання, передбачених п. 9.9 Розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 за №2274/5.» 22 серпня 2024 року до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяву про зняття арешту, накладений на майно ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , у виконавчому провадженні №38816156.28.08.2024 року від Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Одеса) було отримано відповідь, що виконавче провадження 23.06.2015 року було завершено на підставі п. 2 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», документальне підтвердження про сплату боргу не надходило, тому зняття арешту не передбачене.

Листом від 27.08.2018 № 01.0537746 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для зняття арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № 6909266 та зазначив, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 38 Закону України № 606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст.1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.6 Закону № 606-XIV (в редакції, чинній на час допущення оскаржуваної бездіяльності) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Частиною 3 ст.57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 50 Закону №606-XIV (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 606 державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону № 606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

З вищенаведених норм вбачається, що закінчення виконавчого провадження, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Наслідки завершення виконавчого провадження визначені ст. 50 Закону № 606.

Так, за приписами ч. 1 ст. 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд вказує, що після закінчення виконавчого провадження виконавчі дії державним виконавцем не здійснюються.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Відповідно до п. 9.10 вищевказаного порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Наведене свідчить, що знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що не зняття арешту з майна при закінченні виконавчого провадження є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) (в редакції чинній на момент звернення до суду та на момент вирішення справи) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону № 1404 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону № 1404 у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За таких обставин, позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зняти арешт накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при виконанні виконавчого провадження № 38816156 від 28.01.2014 на майно ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник