Справа № 300/4339/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4339/23 пров. № А/857/21939/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі №300/4339/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя першої інстанції - Главач І.А., час ухвалення - у письмовому провадженні, місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту 12.08.2024),-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №300/4339/23 за позовом ОСОБА_1 (надалі, також позивач, заявник, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії.

09.08.2024 позивач суду заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), у якій просить, зокрема: визнати протиправним рішення від 26.01.2024 Головного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області, вчинені на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі №300/4339/23 щодо здійснення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01.05.2023 з урахуванням заробітної плати відображеної в архівній довідці №412/01-20 від 12.04.2023 лише за періоди з 01.07.1992 по 31.12.1992 та з 01.01.1994 по 31.12.1998; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, невиконанню рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі №300/4339/23 в частині здійснення з 01.05.2023 перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати відображеної в архівній довідці №412/01-20 від 12.04.2023 тільки за періоди з 01.07.1992 по 31.12.1992 та з 01.01.1994 по 31.12.1998, та здійснити перерахунок пенсії за вищезазначені періоди, та виплатити різницю між фактично отриманою з 01.05.2023 і перерахованою сумою пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення суду у справі №300/4339/23, подану у порядку статті 383 КАС України повернуто.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що рішення суду першої інстанції відповідачем не виконано всупереч норм Конституції України та чинного законодавства. Відповідач тривалий час не виконує рішення суду.

Також зазначає, що із постановами ДВС ознайомився лише 02.08.2024р, коли отримав кореспонденцію через «Укрпошту», про що свідчить конверт, накладна та інформація про одержання, і саме з цієї дати, слід обраховувати 10-денний строк, встановлений ст. 383 КАС, адже саме після ознайомлення з такою відповіддю державного виконавця, позивач дізнався про порушення своїх прав.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву позивача, подану в порядку ст. 383 КАС України задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Частиною першою статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 383 КАС України у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до положень пунктів 7, 8 частини другої статті 383 КАС України заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Отже, виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 року у справі №805/1458/17-а сформовано правову позицію відповідно до якої звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Як уже зазначалось вище, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену у частині першій статті 383 КАС України, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (частина 4 статті 383 КАС України).

Повертаючи заяву позивачу, суд першої інстанції висновував, що про невиконання рішення суду позивач дізнався ще в червні 2024 року, проте із заявою у порядку статті 383 КАС України позивач звернувся до суду лише 09.08.2024, тобто з порушенням встановленого процесуальним законом 10-денного строку. Суд вказав, що заявник до заяви додав постанову про накладення штрафу від 19.06.2024 у виконавчому провадженні №74203580, яка винесена головним державним виконавцем через невиконання рішення суду. Окрім того, 29.07.2024 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 10200 грн на ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за повторне невиконання судового рішення у справі №300/4339/23 без належних на те підстав та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Проте, відповідач і надалі не виконує судове рішення у справі №300/843/20. Тому, 29.07.2024 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №74229509 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та направлено подання про вчинення кримінального правопорушення боржником до Івано-Франківського міського відділу ГУНП України.

Також суд вказав, що жодних доказів у підтвердження інших обставин того, коли позивачу стало відомо про порушення його прав, заявником надано не було, а тому суд позбавлений можливості констатувати факт дотримання позивачем строку на подання заяви у порядку статті 383 КАС України. Без достовірного встановлення цього факту відсутні підстави для висновку про відповідність поданої заяви вимогам, які до неї висуваються у статті 383 КАС України.

Проте апеляційний суд вважає такий висновок невірним та зазначає наступне.

Для вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду із заявою, зазначеною у частині першій цієї статті, є встановлення дати, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа - позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними із не виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Як уже зазначалось вище, суд першої інстанції 10-денний строк обчислював, з 19.06.2024 р., тобто з дати винесення постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні №74203580.

Однак, чому саме з цієї дати підлягає обчисленню строк, ухвала суду висновків не містить.

Водночас, висновки суду містять покликання на 29.07.2024 р., дату винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, та у випадку обчислення строку з цієї дати позивачем, заява в порядку ст. 383 КАС України подана з пропуском 1 дня.

Крім цього, судом першої інстанції не з`ясовано коли саме отримав позивач вказані постанови держаного виконавця.

Натомість у апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що із постановами ДВС ознайомився лише 02.08.2024р, коли отримав кореспонденцію через «Укрпошту», про що свідчить конверт, накладна та інформація про одержання, і саме з цієї дати, вважає апелянт, слід обраховувати 10-денний строк, встановлений ст. 383 КАС, адже саме після ознайомлення з такою відповіддю державного виконавця, позивач дізнався про порушення своїх прав.

Апеляційний суд зауважує, що перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України починається із дати, коли особа - позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними із не виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

З урахуванням того, що станом на 19.06.2024 р. виконавче провадження не було завершене, стягувач мав обґрунтовані сподівання на виконання рішення суду у примусовому порядку держаним виконавцем, тому обчислення встановленого ч. 4 ст.383 КАС України 10-денного строку з вказаної вище дати є невірним.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи заяву з підстав пропуску встановленого ч. 4 ст.383 КАС України процесуального строку дійшов передчасного висновку.

Щодо прохання апелянта про вирішення питання зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача до відповідача (боржника) щодо перерахунку та виплату призначеної пенсії за віком у точній відповідності до його резолютивної частини, а саме: з урахуванням заробітної плати відображеної у довідці №412/01-20 від 12.04.2023 за періоди з 01.07.1992р. по 31.12.1992р. та з 01.01.1994р. по 31.12.1998р. (66 місяців), то апеляційний суд вважає таке передчасним з урахуванням наведених вище висновків суду про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року у справі №300/4339/23 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін