Справа № 320/40687/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року № 320/40687/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, в якому просить суд визнати протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 21.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі без повідомлення сторін.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 2 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно. Пояснено, що в останній день служби позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Міській лікарні Nє3 м. Краматорська, Донецької області, тому має право на виплату грошового забезпечення за період перебування на лікуванні з 21.08.2020 по 08.09.2020.

Відповідач проти позову заперечує, у поданому до суду відзиві зазначає, що здійснений Спеціалізованою прокуратурою розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні відбулось 21.08.2020, тобто в останній день проходження служби позивача. Вказано, що жодної інформації про перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період з 21.08.2020 по 08.09.2020 до відповідача не надходило, тому, на його переконання позивач перебував на лікуванні у лікувальних закладах вже після звільнення з військової служби та органів прокуратури України.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому останній додав, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнане обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 27.02.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

3 19.08.2015 по 21.08.2020 позивач проходив військову службу у військовій прокуратурі об?єднаних сил та військовій прокуратурі сил антитерористичної операції.

Наказом Міністра оборони України від 14.07.2020 Nє 319, відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 Nє113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» та пункту 2 частини п?ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», мене звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (У зв?язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов?язків військового прокурора об?єднаних сил від 14 серпня 2020 року №501 позивача з 21 серпня 2020 року звільнено з посади начальника режимно-секретної частини (на правах відділу) військової прокуратури об?єднаних сил та з органів прокуратури, а також виключено зі списків особового складу військової прокуратури об?єднаних сил.

Як вбачається із виписки з медичної карти стаціонарного хворого, з 21 серпні 2020 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Міській лікарні Nє 3 м. Краматорська, Донецької області.

У зазначеній лікарні позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 21.08.2020 по 25.08.2020, а з 26.08.2020 по 08.09.2020 знаходився на лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону м. Вінниці.

На підставі наведеного, ОСОБА_1 звернувся до відповідача та просив виплатити грошове забезпечення за період перебування на лікуванні у лікарняних закладах з 21.08.2020 по 08.09.2020.

У відповідь, листом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об?єднаних сил від 26.02.2021 Nє14/71вих-21, позивача повідомлено, що виплати грошового забезпечення, проведені з позивачем за період служби та при звільненні, були здійсненні з дотриманням чинного законодавства і у повному обсязі.

Позивач вважає, що після звільненні зі служби відповідач не виплатив йому всіх належних сум, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно з приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом першим статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту четвертого статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони від 07 червня 2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок № 260) затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХІ Порядку № 260 визначено порядок виплати грошового забезпечення у разі звільнення військовослужбовця з військової служби.

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби включно, але не більше загального терміну перебування на лікуванні в лікарняних закладах, а тим, які перебувають у щорічній основній чи додатковій відпустці, - до дня закінчення відпустки включно.

Грошове забезпечення військовослужбовцям, які не здали до вибуття на лікування або у відпустку справи та посаду, виплачується також за період здавання справ та посади в межах установлених строків.

Абзацом четвертим пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, які у період перебування у відпустці або під час здавання справ та посади захворіли, грошове забезпечення за цей період виплачується у разі набуття права на продовження відпустки (на підставі довідки лікарняного закладу) або продовження строків здавання справ та посади (на підставі відповідного наказу).

Суд встановив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14 липня 2020 року №319 (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби у запас з 21 серпня 2020 року.

Втім, як підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 21.08.2020.

З огляду на викладене, позивач, посилаючись на норму абзацу першого пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260, вважає, що має право на виплату грошового забезпечення за час перебування на лікуванні в період з 21.08.2020 по 08.09.2020.

Суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки абзац перший пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260 чітко визначає, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які на день звільнення з військової служби перебувають на лікуванні в лікарняному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця служби.

Проте в матеріалах справи відсутні докази повернення позивача до місця служби після закінчення проходження лікування 08 вересня 2020 року.

Натомість, пунктом першим наказу виконувача обов?язків військового прокурора об?єднаних сил від 14 серпня 2020 року №501к позивача з 21 серпня 2020 року звільнено з посади начальника режимно-секретної частини (на правах відділу) військової прокуратури об?єднаних сил та з органів прокуратури, а також виключено зі списків особового складу військової прокуратури об?єднаних сил.

Таким чином, з 00:00 21 серпня 2020 року ОСОБА_1 вважається звільнений з військової служби.

За змістом норми абзацу четвертого пункту 2 розділу ХХХІ Порядку № 260 військовослужбовцям, які під час здавання справ та посади захворіли, грошове забезпечення за цей період виплачується у разі набуття права на продовження строків здавання справ та посади (на підставі відповідного наказу).

Отже, як слідує з наведеного, позивач справи та посаду начальника режимно-секретної частини здав до його госпіталізації, доказів набуття позивачем права на продовження строків здавання справ та посади (на підставі відповідного наказу) у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за час перебування на лікуванні в період з 21.08.2020 по 08.09.2020 відсутні, тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.