Справа № 932/11388/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 932/11388/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року (суддя Куцевол В.В.)

у справі №932/11388/24

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1

про продовження строку затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області звернулося до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом про продовження строку затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , строком на 6 місяців з метою забезпечення видворення за межі території України.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач прибув на територію України 24.08.2021 через пункт пропуску «Гоптівка» на заробітки. Із заявою про продовження терміну перебування на території України, або із заявою про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, не звертався, громадянство України не набував, тобто перебуває на території України без законних підстав.

20.12.2023 ОСОБА_1 затримано та Відділом №5 у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення №6 про примусове видворення відповідача з України.

Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 21.12.2023 ухвалене рішення у справі №203/7595/23 про затримання відповідача на шість місяців з метою забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2024 справа №203/2989/24 продовжено строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Вірменії ОСОБА_1 на три місяці.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2024 у справі №932/7943/24 продовжено строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Вірменії ОСОБА_1 на два місяці з метою забезпечення видворення за межі території України.

На думку позивача, існує ризик невиконання рішення щодо примусового повернення та перешкоджання з боку відповідача його виконанню, оскільки щодо нього вже раніше приймалось рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, а також рішення про примусове повернення відповідачем добровільно не виконано.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідач утримується в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, 11 місяців, будь-які перешкоди, пов`язані з його ідентифікацію чи необхідністю оформлення документів для виїзду, відсутні, а єдиною перешкодою для видворення є відсутність коштів для придбання проїзних документів (квитків), тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, та з порушенням норм процесуального права, а також, дане рішення прийняте на підставі неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, та без надання оцінки всім аргументам учасників справ просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач тривалий час (з 22.11.2021) перебуває на території України нелегально, без законних підстав, не вживав заходів для легалізації свого перебування в Україні. Дії відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду після закінчення дозволеного терміну перебування, проживання без документів на право проживання). При попередньому перебуванні (з 2014 року по 16.08.2019) відповідачем порушено вимоги міграційного законодавства, штраф за таке порушення не сплачено, що свідчить про ігнорування ним законів та правил перебування, встановлених в Україні для іноземців. Відсутні законні підстави для перебування на території України, та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела отримання прибутку в Україні, у зв`язку з чим відповідач самостійно територію України не покине.

В судовому засідання представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає про відсутність підстав для перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, підтверджує, що має кошти на придбання квитка для виїзду до Республіки Вірменія.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 24.08.2021 о 04 год. 19 хв. в пункті пропуску «Гоптівка» громадянин Вірменії ОСОБА_1 прибув на територію України.

14.12.2023 головним спеціалістом ГУ ДМС України у Дніпропетровській області Г.Косіновою прийнято рішення про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни, яким його зобов`язано покинути територію України в строк не пізніше 20.12.2023.

20.12.2023 ГУ ДМС України у Дніпропетровській області винесено рішення №6 про примусове видворення відповідача з території України. Відповідно до цього рішення в Єдиній інформаційно-аналітичній системі управління міграційними процесами відсутні відомості щодо наявності у відповідача паспорта громадянина України, документів про право на постійне чи тимчасове проживання в Україні, а також про набуття чи звернення ним за набуттям статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.

20.12.2023 о 10 год. 00 хв. згідно з протоколом про адміністративне затримання №МДН 000137 відповідача затримано для вирішення питання про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

21.12.2023 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №203/7595/23 ухвалене рішення про затримання відповідача на шість місяців з метою забезпечення видворення за межі території України.

19.06.2024 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №203/2989/24 ухвалене рішення про затримання відповідача на три місяці з метою забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2024 у справі №932/7943/24 продовжено строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Вірменії ОСОБА_1 на два місяці з метою забезпечення видворення за межі території України.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для подальшого затримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, зазначає таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.12 ст.289 КАС України).

Відповідно до ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, зазначений перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації і дослідженими копіями документів, доданими до позовної заяви, підтверджується його особа.

Так, відповідно до повідомлення заінтересованого органу Головного управління ДМС у Дніпропетровській області від 14.11.2024 громадянин Вірменії ОСОБА_1 має дійсний закордонний паспорт та кошти на придбання авіаквитка до республіки Вірменія (а.с.85).

З огляду на те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, можливе лише за їх наявності, висновки суду першої інстанції щодо відсутності умов для задоволення позовних вимог є правильними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що неможливість придбання квитків позивачем не може бути підставою для продовження строку затримання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 .

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З цього приводу Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001) Європейський суд з прав людини вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

В спірному випадку, суд враховує, що наведені позивачем обставини не є законодавчо встановленими підставами для продовження строку затримання відповідача на шість місяців з метою забезпечення його примусового видворення за межі України.

Крім того, суд враховує, що ч. 18 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Передбачені ст.316 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року у справі №932/11388/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко