Справа № 751/9514/24
Суддя: Діденко А. О.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/9514/24
Провадження №2-а/751/165/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Діденко А.О.,

секретаря судового засідання Бобровник Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі інспектор взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванський Андрій Олександрович, Департамент патрульної поліції

представник відповідачів Люблінський Руслан Миколайович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванського Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванського Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА №3271052 від 15.10.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с.12-20).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.10.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, за те, що 15.10.2024 о 14:40 в м. Чернігова по вул. Кільцева 16Б він керував транспортним засобом Mercedes Sprinter НОМЕР_1 у якого на лівій блок-фарі було в тріщинах скло світлорозсіювача, що порушувало вимоги п.п. 6.1.2. ДСТУ 3649:2010, чим порушив вимоги п. 31.1. Правил дорожнього руху технічний стан транспортного засобу та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів. Зупинка транспортного засобу була здійснена працівниками поліції без визначених законом підстав. Зупинка транспортного засобу відбулася о 14 год. 20 хв., а транспортний засіб відпустили лише о 19 год. 00 хв., а водію не було надано протокол адміністративного затримання. Після зупинки на водія чинився моральний тиск, безпідставно вимагали пред`явлення посвідчення водія та документів щодо реєстрації транспортного засобу, вимагали безпідставного огляду транспортного засобу, погрожували викликом слідчо-оперативної групи та викликали таку групу з метою погроз та намагання зламати моральний опір незаконним вимогам працівників поліції. Перебування під впливом працівників поліції призвело до погіршення стану самопочуття водія та виклику швидкої. Твердження працівників поліції про наявність тріщин на лівій блок-фарі транспортного засобу та про законодавчу заборону керувати таким транспортним засобом не відповідають вимогам нормативно-правових актів. До протоколу про адміністративне правопорушення не надано доказів наявності тріщин блок-фари. Інспектором було порушено право позивача на отримання правової допомоги, оскільки, викликавши адвоката безоплатної вторинної правової допомоги, відповідач, не дочекавшись такого адвоката, склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, не звернувши при цьому увагу на погіршення самопочуття позивача. Позивачу не було роз`яснено його права як учасника справи про адміністративне правопорушення. Вважає розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення незаконним в світлі рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 08 листопада 2024 року відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву (а.с.28-41), відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а постанову залишити без змін.

Зазначає, що 15.10.2024 о 14:40 в м. Чернігова по вул. Кільцева 16Б позивач керував транспортним засобом Mercedes Sprinter НОМЕР_1 , у якого на лівій блок-фарі було в тріщинах скло світлорозсіювача, що порушувало вимоги пп. 6.1.2. ДСТУ 3649:2010, чим порушив вимоги п. 31.1. Правил дорожнього руху. Зауважує, що технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, в частині безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам, затвердженим у встановленому законом порядку, а п. 31.1. Правил дорожнього руху забороняє використання транспортних засобів, які таким вимогам не відповідають. Звертає увагу на те, що позивачем не оспорюється факт керування транспортним засобом із пошкодженням скла світлорозсіювача. Інспектор Шванський А.О., будучи уповноваженим працівником патрульної поліції та виявивши відповідні порушення, вжив заходів щодо притягнення винної особи до передбаченої законом адміністративної відповідальності. Допущене водієм порушення було зафіксовано шляхом відеозапису, здійсненого із портативного відеореєстратора, за допомогою якого здійснено технічну фіксацію обставин справи. Про причини зупинки транспортного засобу було повідомлено водія негайно після такої зупинки, із детальним описом причин зупинки. Було дотримано процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення та ознайомлено з правами, якими користується особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, що підтверджується матеріалами відеозапису. Щодо доводів про порушення права на правову допомогу акцентує увагу на тому, що на місце подій прибула особа, яка представилася адвокатом та в усній формі надавала поради та консультації позивачу. Також зазначає, що позивач намагався покинути місце вчинення адміністративного правопорушення, у зв`язку із чим було здійснено його адміністративне затримання. Вказує на неспівмірність заявлених у справі судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 15 000 грн 00 коп. та відсутність доказів їх понесення. За таких обставин під час винесення оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а винесена постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

В обґрунтування своїх заперечень надав копію протоколу від 15.10.2024 серії АА №036987 про адміністративне затримання ОСОБА_1 , а також матеріали відеозаписів з портативних відеореєстраторів.

На підставі ст. 262 КАС України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Інспектором взводу №2 роти №3 першого батальйону УПП в Чернігівській області ДПП, лейтенантом поліції Шванським Андрієм Олександровичем 15.10.2024 винесено постанову серії ЕНА №3271052 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн (а.с.38).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 15.10.2024 о 14:40 в м. Чернігова по вул. Кільцева 16Б ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Sprinter НОМЕР_1 , у якого на лівій блок-фарі було в тріщинах скло світлорозсіювача, що порушувало вимоги пп. 6.1.2. ДСТУ 3649:2010, чим порушив вимоги п. 31.1. Правил дорожнього руху технічний стан транспортного засобу та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів.

Також, як вбачається із матеріалів справи, 15.10.2024 було складено протокол серії АА №036987 про адміністративне затримання ОСОБА_1 , згідно якого адміністративне затримання було здійснено о 15 год. 39 хв. 15.10.2024, метою затримання слугувала необхідність складення адміністративних матеріалів (а.с.39).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам сторін по справі, суд частково погоджується з доводами позивача та дійшов висновку про задоволення адміністративного позову, з урахуванням такого.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Ключовим питанням, на яке суд має надати відповідь у межах розгляду даної адміністративної справи є те, чи утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, діяння водія щодо керування транспортним засобом, на склі світлорозсіювача фари якого наявні тріщини.

При цьому сам факт наявності таких тріщин не заперечується жодною зі сторін по справі, а також підтверджується матеріалами відеозапису з портативних реєстраторів (clip 9 хронометраж 00 хв. 34 сек. та 04 хв. 20 сек. тощо).

Частина перша статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає наступну диспозицію адміністративного правопорушення: керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Тобто, адміністративна відповідальність за даною статтею настає не за керуванням транспортним засобом за наявності будь-яких пошкоджень чи інших несправностей світлових приладів, а лише за умови, що встановлені правила забороняють експлуатацію транспортного засобу з відповідними пошкодженнями.

Згідно зі змістом постанови у справі про адміністративне правопорушення водієві інкримінується порушення п.п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 та пункту 31.1. Правил дорожнього руху як тих норм правил, що забороняють експлуатацію відповідного транспортного засобу.

Однак, суд не може погодитися із такою юридичною кваліфікацією дій водія, що наведена у постанові по справі про адміністративне правопорушення.

В Україні діють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306. Указані Правила дорожнього руху є прийнятим уповноваженим суб`єктом публічного адміністрування нормативно-правовим актом, оприлюдненим в офіційному порядку та таким, що регулює правовідносини, пов`язані із керуванням транспортними засобами. Ці правила дорожнього руху було затверджено на виконання приписів статті 4 Закону України «Про дорожній рух», якими регламентовано повноваження Кабінету Міністрів України щодо прийняття відповідного нормативно-правового акту.

Пункт 31.1. Правил дорожнього руху, на який у своїй постанові послався суб`єкт владних повноважень, встановлює, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Однак, вказаний пункт 31.1. Правил дорожнього руху встановлює загальні вимоги до технічного стану транспортних засобів, однак не містить жодного припису заборонного характеру, тобто такого за змістом заборонного припису, що згаданий в диспозиції ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Разом із цим, саме такі заборонні приписи містяться в пункті 31.4. цих Правил, згідно із підпунктом 31.4.3. яких забороняється експлуатація транспортних засобів за таких умов: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Однак, за змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення водієві не інкримінувалося жодне із зазначених вище порушень. Отже, наявні всі підстави для висновку про те, що в постанові про адміністративне правопорушення не наведено конкретного заборонного припису Правил дорожнього руху, який був порушений водієм.

Згідно із пунктом 6.1.2. ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про стандартизацію» національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Однак суд зауважує, що ДСТУ3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» не є правилами, що визначають порядок експлуатації транспортного засобу, згаданими в статті 121 КУпАП, а отже, саме для цілей регулювання притягнення до адміністративної відповідальності в цьому випадку обов`язкового характеру ДСТУ не передбачено.

Суд окремо зазначає, що диспозиція ч. 1 ст. 121 КУпАП містить окрему норму «… або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів», тобто визначає лише один спеціальний випадок, в якому для цілей притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП положення національних стандартів мають юридичну силу.

Аналізуючи дане питання, суд бере до уваги такі принципи адміністративного права, як принцип юридичної визначеності, який вимагає того, аби як положення нормативно-правових актів, так і адміністративна практика їх застосування відповідали вимогам доступності та передбачуваності, а також і принцип найбільш сприятливого тлумачення, за яким у разі неоднакового тлумачення нормативно-правового акту в питаннях юридичної відповідальності слід застосовувати саме те тлумачення, що є найбільш сприятливим для особи, яка притягується до відповідальності.

Суд також звертає увагу на положення п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, суд доходить висновку про те, що викладені у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності обставини не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не свідчать про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого зазначеною правовою нормою.

У своїх рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Також суд погоджується із доводами про те, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не було забезпечено реалізацію права на правову допомогу з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Матеріалами відеозапису підтверджується, що 15.10.2024 о 15 год. 43 хв. поліцейський повідомив регіональний центр надання безоплатної вторинної правової допомоги про необхідність направлення адвоката для участі у відповідних процесуальних діях у зв`язку із адміністративним затримання позивача (Clip 1 хронометраж 09:45 хв).

Позивачу було повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення о 15 год 38 хв, тобто ще до моменту адміністративного затримання о 15 год 39 хв та до повідомлення про затримання особи до регіонального центру вторинної правової допомоги о 15 год. 43 хв. Однак до моменту адміністративного затримання від особи не надходило клопотань про виклик адвоката для надання правової допомоги.

О 17 год 11 хв працівник поліції розпочав процедуру зачитування та вручення ОСОБА_1 постанови у справі про адміністративне правопорушення (Clip 1 хронометраж 09:45 хв). При цьому суд зазначає, що окремі дії, які належать саме до стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем 2 проводилися й раніше. Зокрема, вже о 16 год 02 хв відповідачем 2 було розпочато роз`яснення прав особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що в силу статті 279 КУпАП здійснюється вже після початку розгляду справи про адміністративне правопорушення (Clip 3 хронометраж 02:00 хв). А о 16 год 49 хв працівник поліції роз`яснив особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, суть інкримінованого їй порушення (Clip 6 хронометраж 04:30 хв). Тобто, фактично розгляд справи про адміністративне правопорушення тривав після повідомлення регіонального центру з надання вторинної правової допомоги про необхідність залучення захисника.

Як свідчать дані відеозапису з портативного реєстратора, суб`єкт владних повноважень послався на неприбуття адвоката з центру надання правової допомоги та вказав на відсутність обов`язку очікувати на прибуття адвоката, направленого центом.

Слід зазначити, що згідно із пунктом 7 та 8 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 р. № 1363, визначено, що протягом однієї години з моменту реєстрації повідомлення про затримання особи центр з надання допомоги в установленому порядку призначає адвоката та видає доручення для підтвердження його повноважень для надання такій особі безоплатної вторинної правової допомоги, про що інформує суб`єкта подання інформації. Призначений центром з надання допомоги адвокат повинен прибути протягом однієї години з моменту отримання доручення, а у виняткових випадках не пізніше ніж протягом шести годин з моменту отримання доручення до затриманої особи для надання безоплатної вторинної правової допомоги. У разі коли призначений адвокат на підставах, визначених законом, або з інших незалежних від нього причин не може надати безоплатну вторинну правову допомогу, він негайно повідомляє про це центру з надання допомоги, який протягом однієї години з моменту надходження повідомлення призначає іншого адвоката. Якщо призначений центром з надання допомоги адвокат не прибув у встановлений цим Порядком строк за зазначеною адресою місця для конфіденційного побачення із затриманою особою, суб`єкт подання інформації негайно повідомляє про це зазначеному центру відповідно до пункту 2 цього Порядку.

Однак розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався до спливу визначених вказаним Порядком термінів, протягом яких має бути забезпечено прибуття адвоката - до 2 годин з моменту повідомлення центру. Крім того, суб`єкт адміністративного затримання не вчиняв жодних дій, спрямованих на інформування центру безоплатної вторинної правової допомоги про факт неприбуття адвоката.

Європейський суд з прав людини у справі «Л.Т. проти України» (заява №13459/15, рішення ЄСПЛ від 06.06.2024) дійшов висновків про те, що навіть низька якість наданої особі правової допомоги здатна підірвати загальну справедливість провадження щодо особи та захищене Конвенцією право на доступ до правосуддя. Однак, в даному випадку, з урахуванням наведеного, працівниками поліції не було вжито достатніх та необхідних заходів, щоби забезпечити особу можливістю доступу до юридичного захисту, а вжиті ними заходи носили формальний характер.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на прибуття на місце подій особи, яка представилася адвокатом та надавала поради та консультації позивачу, оскільки в матеріалах справи не міститься будь-яких доказів наявності в зазначених осіб повноважень щодо надання правової допомоги.

Отже, суд доходить висновку про те, що в межах даної справи ОСОБА_1 не було забезпечено доступ до правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас суд відхиляє доводи позивача про те, що незаконна зупинка транспортного засобу, а також застосування тиску на позивача зумовили загальну несправедливість провадження та недопустимість всіх отриманих в такому провадженні доказів.

Що стосується аргументів позивача про застосування щодо позивача психологічного тиску працівниками поліції, суд, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що попри наявність в діях працівника поліції констатованих вище порушень, загальний характер провадження не мав таких ознак, як застосування насильства (фізичного або психологічного), погроз життя чи здоров`ю позивача, або інших ознак, які дозволяють кваліфікувати дії працівників поліції саме як застосування щодо особи жорсткого поводження.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, зокрема висновки лікарів чи експертів тощо, які би підтверджували факт погіршення здоров`я позивача внаслідок дій працівників поліції. Відсутні також і докази звернення позивача до правоохоронних органів щодо застосування щодо нього незаконних методів з боку працівників поліції.

Також суд зауважує, що в протоколі про адміністративне затримання наявні написані позивачем ОСОБА_1 зауваження, однак серед них не міститься скарг на застосування до нього тиску чи жорстокого поводження з боку працівників поліції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу. При цьому, як уже було зазначено судом, технічна несправність транспортного засобу є ширшою та більш загальною категорією, аніж ті види технічних несправностей, що передбачають заборону його експлуатації згідно Правил дорожнього руху. У наведеному випадку транспортний засіб мав певні технічні несправності приладів освітлення, що не заперечувалося позивачем, а тому суд не вбачає підстав для визнання доказів у справі про адміністративне правопорушення недопустимими з підстав незаконної, як на думку позивача, зупинки транспортного засобу.

Крім того, на думку суду, не в кожному випадку, коли за наслідками зупинки транспортного засобу не підтвердився факт вчинення адміністративного правопорушення або технічної несправності транспортного засобу, всі зібрані у справі докази необхідно автоматично визнавати недопустимими саме з цих підстав. Необхідно оцінювати конкретні обставини зупинки транспортного засобу, зокрема чи існували ознаки умисних дій працівників поліції, спрямованих на перевищення своїх службових повноважень, або мала місце добросовісна помилка щодо обставин, які слугували підставою для зупинки транспортного засобу, а також чи призвела саме зупинка транспортного засобу до суттєвого порушення прав особи тощо. У межах даної справи суд таких обставин не вбачає, і позивачем їх існування не було доведено.

Суд відхиляє й посилання щодо здійснення незаконного, як на думку позивача, огляду транспортного засобу, оскільки як вбачається з відеозапису з місця подій позивач заперечував приналежність йому на праві власності транспортного засобу та вантажу (Clip 0 хронометраж 06:00 хв), а тому питання законності дій як працівників патрульної поліції, так і слідчо-оперативної групи в частині огляду автомобіля та вантажу перебуває у площині реалізації суб`єктивних прав власника автомобіля та вантажу, і для розгляду даної справи вирішального значення не має.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 34 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може здійснювати поверхневу перевірку речі або транспортного засобу якщо існує достатньо підстав вважати, що річ або транспортний засіб є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходиться в тому місці, де може бути скоєно кримінальне правопорушення, для запобігання якого необхідно провести поверхневу перевірку.

Як вбачається із матеріалів відеозапису, особи, які перебували в транспортному засобі, після його зупинки, не повідомили яка саме особа є власником транспортного засобу та вантажу, що давало підстави працівникам поліції обґрунтовано припускати, що транспортний засіб може виступати знаряддям вчинення правопорушення.

Також суд відхиляє доводи щодо незаконного адміністративного затримання особи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів відеозапису з портативного відеореєстратора, у зв`язку з відсутністю даних про власника транспортного засобу, поліцейськими було проведено поверхневий огляд такого транспортного засобу згідно частини 4 статті 34 Закону України «Про національну поліцію», та виявлено в ньому декілька бочок невідомої рідини, походження та правовий статус якої водій та пасажир транспортного засобу пояснити на місці не змогли. У зв`язку із цим працівниками поліції було викликано на місце подій слідчо-оперативну групу. У даний час на місце подій з`явилися декілька невідомих осіб, один із яких представився адвокатом, однак підтвердження своїх повноважень не надав. Водія було запрошено підійти до службового автомобіля працівників поліції для оформлення адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 121 КУпАП (Clip 12 хронометраж 14:00 хв та Clip 13 хронометраж 00:40). У зв`язку із відмовою від проходження до службового автомобіля поліцейських для оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення, водієві було повідомлено про його адміністративне затримання о 15 год 39 хв 15.10.2024.

Відповідно до частини 1 статті 263 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

З огляду на те, що КУпАП передбачає таку підставу адміністративного затримання, як забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також беручи до уваги те, що оформлення адміністративних матеріалів було суттєво ускладнено через участь осіб, які представилися як адвокати позивачка, не надавши при цьому підтвердження своїх повноважень, та активно вступали в суперечку з працівниками поліції, чим ускладнювали складення постанови у справі про адміністративне правопорушення, вимога пройти до службового автомобіля працівників поліції для оформлення адміністративних матеріалів носила правомірний характер. Відмова водія від виконання такої вимоги зумовила необхідність вжиття такого заходу забезпечення, як адміністративне затримання.

Беручи до уваги наведене, а також і те, що про застосування такого заходу забезпечення як адміністративне затримання водій був завчасно попереджений, за наслідками адміністративного затримання працівниками поліції було складено протокол адміністративного затримання згідно із вимогами статті 261 КУпАП, а після завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення цей захід забезпечення був негайно припинений, суд відхиляє доводи позивача про те, що працівниками поліції було здійснено його адміністративне затримання без передбачених законом підстав.

Крім того, позивачем не заявлялися позовні вимоги про визнання протиправним дій працівників поліції щодо його адміністративного затримання, право на що передбачено статтею 267 КУпАП.

Щодо аргументів позивача на предмет незаконного, як на його думку, розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці вчинення, суд зазначає наступне.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, до яких належать частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Щодо решти наведених позивачем аргументів суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, аналіз доказів у справі в сукупності з відповідним законодавством дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Правовими положеннями адміністративного судочинства встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України).

Ураховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність дій інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванського Андрія Олександровича та, зважаючи на те, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п. 31.1 Правил дорожнього руху, який йому інкриміновано, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн (а.с.22), які слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Водночас, за змістом позову, докази понесених витрат на правничу допомогу будуть надані суду після повного розрахунку, а тому дане питання може бути розглянуто судом в порядку ухвалення додаткового рішення відповідно до статей 143, 252 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванського Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3271052 від 15.10.2024 року, винесену інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванським Андрієм Олександровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06 грудня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач інспектор взводу №2 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Шванський Андрій Олександрович (місцезнаходження: вул. Громадська, буд. 66, м. Чернігів, 14037)

Відповідач Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, )

Суддя А.О. Діденко