Справа № 140/10538/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10538/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо нескасування вимоги №Ф-1549-0320 від 13.02.2024 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 21 030,90 грн, нарахованого як фізичній особі-підприємцю; зобов`язання скасувати вимогу №Ф-1549-0320 від 13.02.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 29.04.1998 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Зазначає, що у 2000 році позивач вирішив підприємницьку діяльність не здійснювати, коли влаштувався на роботу у ВАТ «Луцький підшипниковий завод» (надалі ПрАТ «СКФ»), де ОСОБА_1 працював слюсарем до виходу на пенсію, тому перестав подавати звіти та декларації до податкового органу.

Позивач вказує, що у період з 2001 по 2022 єдиний соціальний внесок (далі ЄСВ) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування сплачував роботодавець, як за найманого працівника, шляхом здійснення перерахунку відповідно до розмірів заробітної плати щомісячно зі існуючими ставками.

З позовної заяви слідує, що позивач оскаржив до ДФС України вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-10597-55 до ГУ ДФС у Волинській області на суму 18 276,72 грн. Скаргу було задоволено та вимогу скасовано через порушення порядку її оформлення.

Під час процедури оскарження позивач дізнався, що податкові органи не виконали вищенаведені приписи законодавства про скасування через судове рішення реєстрації як підприємця, у зв`язку із не поданням звітів та декларацій більше 15 років. У зв`язку з бездіяльністю податкової, позивач 03.05.2019 подав заяву про державну реєстрацію припинення фізичної особи-підприємця.

У липні 2024 ОСОБА_1 дізнався від ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що його банківські рахунки заблоковано на вимогу податкового органу, куди він звернувся для отримання інформації щодо причин блокування.

З листа ГУ ДПС у Волинській області від 19.07.2024 №11421/6/03-20-13- 04-06 позивач дізнався, що 13.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області сформовано нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1549-0320У на суму 21 030,9 грн. Згідно наданих роздруківок борг в сумі 21 030,9 грн сформовано за період лютого-квітень 2019 року.

26.07.2024 позивач подав скаргу до ГУ ДПС у Волинській області, однак листом від 05.08.2024 №12014/6/03-20-13-04-06 відповідачем повідомлено, що скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1549-0320У від 23.02.2024 слід подати до ДПС України.

14.08.2024 позивачем було подано скаргу на вказану вимогу до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 02.09.2024 №26661/6/99-00-06-02-01-06 повідомлено, що скарга не розглядалась, оскільки було допущено пропуск 10-денного строку на оскарження вимоги в адміністративному порядку.

Позивач з даною вимогою не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.34).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 11.10.2024 відповідач позов не визнав з наступних підстав (а.с.38-49).

Зазначив, що ОСОБА_1 з 29.04.1998 був зареєстрований як фізична особа-підприємець Виконавчим комітетом Луцької міської ради, за адресою АДРЕСА_1 . 03.05.2019 в ЄДР внесено запис про припинення діяльності підстава: власне рішення.

Крім того вказує, що позивачем не було надано до податкових органів та суду жодних доказів щодо сплати ЄСВ за будь який період як ним самим так і роботодавцем. Єдиним документом який може підтвердити сплату ЄСВ є довідка «форми ОК-5, ОК-7» отримана у відповідному відділенні пенсійного фонду якої позивачем не надано.

Головне управління ДПС у Волинській області оскільки позивач не знявся з обліку в ДПС в межах чинного на той період законодавства винесло та направило податкові вимоги за період 2017- 2019 роки.

Згідно даних ІКС «Податковий блок» станом на 30.04.2019 по СГД ОСОБА_1 обліковувалася заборгованість з єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 7104000 - єдиний соціальний внесок для фізичних осіб підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 21 030,90 грн, про що платнику автоматично сформовано та направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 за №Ф-10597-55, яка була оскаржена до ДПС України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 11.06.2019 №26679/6/99-11-05-02-25 вимога скасована та вважається відкликаною з дати прийняття рішення та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області сформувати та направити нову вимогу у відповідності до чинного законодавства.

Нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) програмне забезпечення автоматично сформовано 13.02.2024 за №Ф-1549-0320 на суму 21 030,90 грн та надіслано на адресу платника, згідно реєстраційних даних: АДРЕСА_2 , яка повернулася на адресу податкового органу за закінченням терміну зберігання на пошті.

Відповідно до вимог Закону №2464, ГУ ДПС у Волинській області 25.06.2024 сформовано та направлено до ВДВС у місті Луцьку Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.02.2024 №Ф-1549-030-У на суму 21 030,90 грн для подальшого виконання та вжиття заходів зі стягнення заборгованості з єдиного внеску.

Після внесення запису про припинення не було подано ліквідаційну (звітну) декларацію до ДПС з метою зняття з обліку в контролюючому органі.

З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.04.1998 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, вказана обставина не є спірною та підтверджена сторонами справи.

03.05.2019 до ЄДР внесено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

Згідно даних ІКС «Податковий блок» станом на 30.04.2019 за позивачем обліковувалася заборгованість з єдиного внеску за кодом бюджетної класифікації 7104000 - єдиний соціальний внесок для фізичних осіб підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 21 030,90 грн. (а.с.49).

У зв`язку із зазначеним платнику автоматично було сформовано та направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 за №Ф-10597-55, яка була оскаржена до ДПС України.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 11.06.2019 №26679/6/99-11-05-02-25 вимога скасована та вважається відкликаною з дати прийняття рішення та зобов`язано ГУ ДПС у Волинській області сформувати та направити нову вимогу у відповідності до чинного законодавства (а.с.10-12).

13.02.2024 ГУ ДПС у Волинській області сформовано нову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1549-0320 на суму 21 030,90 грн. (а.с.7).

05.07.2024 Відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75454213 (а.с.32).

14.08.2024 позивач оскаржив спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДПС України, яка своїм рішенням від 02.09.2024 №26661/6/99-00-06-02-01-06 скаргу залишила без розгляду (а.с.18-24).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-VI (далі Закон №2464-VI в редакції, чинній на момент винесення спірної вимоги).

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 9 Закону №2464-VІ обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених упунктах 4,5та5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, слід дійти висновку, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці.

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19 Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, від 03.04.2020 у справі №140/642/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість з несплати ЄСВ нараховано позивачу за відомостями інтегрованої картки платника у сумі 21 030,90 грн. нараховано за 2017-2019 роки.

Водночас судом встановлено, що згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював в Публічному акціонерному товаристві «СКФ Україна», яке 26.04.2017 перейменовано на Приватне акціонерне товариство «СКФ Україна» відповідно до протоколу зборів акціонерів №36 від 26.04.2017 (а.с.28-31).

З довідки форми ОК-5 (витяг з Реєстру застрахованих осіб) слідує, що страхові внески за ОСОБА_1 у спірний період сплачував роботодавець (а.с.25-27).

Крім того, як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, ним було отримано у відділенні територіального пенсійного органу довідку (Форма ОК-5) з якої вбачається сплата ЄСВ роботодавцем.

Доказів отримання позивачем у період 2017-2019 років доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено та відповідачем суду не подано.

Таким чином, оскільки позивач був найманим працівником і роботодавець сплачував за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, а тому підстави для нарахування контролюючим органом єдиного внеску ще і як ФОП за період з 2017 року по 2019 рік відсутні.

Окремо суд зауважує, що з 01.01.2021 набули чинності зміни, внесені Законом України від 13.05.2020 №592-IX щодо усунення дискримінації за колом платників, зокрема, статтю 4 Закону №2464-VI доповнено частиною шостою, згідно якою (в редакції Закону України Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні від 14 грудня 2021 року №1946-IX) особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи або уклали гіг-контракт з резидентом Дія Сіті в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення ними бази нарахування за місяці звітного періоду, за які роботодавцем (резидентом Дія Сіті) сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску. Самостійно визначена такими особами база нарахування не може перевищувати максимальну величину бази нарахування єдиного внеску, встановлену цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, чинною редакцією Закону №2464-VI уже чітко визначено, що фізичні особи-підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1549-0320 від 13.02.2024, а тому спірна вимога підлягає скасуванню як протиправна, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 211,20 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції від 26.09.2024 (а.с.5).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1549-0320 від 13.02.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Суддя А.Я. Ксензюк