Справа № 140/10319/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10319/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснюю підприємницьку діяльність.

За результатами фактичної перевірки та на підставі акту №13147/03-20-07-05/ від 21.05.2024 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.06.2024 № про застосування адміністративного штрафу на суму 1 020,00 грн. та № про застосування адміністративного штрафу на загальну суму 218 523,84 грн.

Позивач скористалася правом оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України скаргу залишено без задоволення а рішення без змін.

ФОП ОСОБА_1 не погоджується із винесеними рішеннями, насамперед вважає, що перевірка проведена без наявності на те підстав, а наказ на проведення перевірки складений з порушенням статті 81 Податкового кодексу України, відтак фактична перевірки є незаконною. Вважає, що встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення контролюючим органом фактичної перевірки позивача, за наслідками якої були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про їх протиправність, а тому згідно правових висновків Верховного суду, відсутня необхідність перевірки порушення позивачем Закону №265/95 та Податкового кодексу України, як підстави для нарахування штрафних санкцій.

Також зазначає, що перевірка РРО за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії, не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій. При цьому отримання інформації з власних програм контролюючого органу (таких як банківські виписки) за попередні періоди не є предметом фактичної перевірки, що здійснюється за місцем проведення господарської діяльності. Відтак, порушення, зазначені у акті фактичної перевірки, встановлені не в порядку і не у спосіб, що передбачений законом, за минулий період, а не за період, у який проводилась фактична перевірка, а отже такий акт фактичної перевірки не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Крім того, зауважує прийняття та підписання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень здійснювала - ОСОБА_2 (згідно даних ДПС України) є в.о. заступника начальника, начальник відділу запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом Головного управління ДПС у Волинській області і яка не мала юридичного права підписувати та виносити відповідні повідомлення-рішення.

На підставі вищенаведеного просить визнати протиправним та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) (а.с.38).

У поданому до суду Електронним судом відзиві на позовну заяву від 15.10.2024 (а.с.41-44), представник відповідача позовних вимог не визнав та просить відмовити у його задоволенні. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що фактичною підставою для призначення та проведення фактичної перевірки передбачених підпунктами 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугувала наявність конкретної податкової інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема звернення до ДПС України громадянки ОСОБА_3 від 23.04.2024 б/н (вх.ДПС №М/663Е№3), щодо невидачі фіскальних чеків при розрахунку готівкою магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 .

На доводи платника про відсутність в наказі посилання на конкретні підстави проведення перевірки інформуємо, що відповідно до вимог п.81.1 ст.81 ПКУ в наказі зазначаються, серед іншого, підстави для проведення перевірки визначені ПКУ, а не інформація про порушення суб`єктом господарювання норм відповідного законодавства.

Зазначена вище податкова інформація, щодо наявності фактичних підстав для проведення фактичної перевірки, викладена у доповідній записці, ГУ ДПС у Волинській області р/н 191/03-20-07-05-01 від 13.05.2024.

Таким чином на день прийняття наказу про призначення фактичної перевірки №1801-п від 13.05.2024 в контролюючого органу була наявна конкретна податкова інформація про можливі порушення податкового законодавства при проведенні розрахункових операцій, яка слугувала підставою для призначення та проведення перевірки.

Зазначає, що твердження позивача про ненадання направлень на перевірку не відповідає дійсності, оскільки, особу, яка фактично проводила розрахункові операції, ОСОБА_4 , було ознайомлено з наказом «Про проведення фактичної перевірки» від 13.05.2024 №1801-п та вручена його копія під підпис, пред`явлено направлення на перевірку від 14.05.2024 №2568/03-20-07-05, №2569/03-20-07-05, №2570/03-20-07-05, №2571/03-20- 07-05 та службові посвідчення перевіряючих (що засвідчують посадову (службову) особу). При цьому, особа, яка фактично проводила розрахункові операції, ОСОБА_4 , власноручно зробила відмітку в направленнях на перевірку про пред`явлення службових посвідчень, ознайомлення з направленнями на перевірку та отримання копії наказу про проведення перевірки.

Відтак з метою перевірки питань дотримання суб`єктом господарювання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, перед початком фактичної перевірки 14.05.2024 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » придбано 0,5л води «Шаянська» по ціні 17,00 грн. та 300 гр. сиру «Салямі» по ціні 85,00 грн. Розрахунок проведено у безготівковій формі із використанням електронних платіжних засобів (банківського платіжного терміналу S1V00QXV та банківської картки). Дана розрахункова операція, у безготівковій формі, проведено без застосування зареєстрованого, опломбованого у встановленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій або зареєстрованого фіскальним сервером контролюючого органу програмного реєстратора розрахункових операцій та без надання покупцю в обов`язковому порядку у паперовій та/або електронній формі розрахункового документа встановленої форми та змісту.

На письмовий запит про надання документів, що становлять предмет перевірки, від 14.05.2024, ФОП ОСОБА_1 надано заключну банківську виписку щодо руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця, відкритому в установі банку АТ КБ «ПриватБанк», яка містить дані про рух коштів (в т.ч. при проведенні безготівкових розрахунків із застосуванням електронного платіжного засобу «розрахунки з еквайрингу») за період з 01.01.2023 по 15.05.2024.

В ході аналізу наданих до перевірки виписок банку контролюючим органом встановлено, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 проводились розрахункові операції у безготівковій формі із використанням електронного платіжного засобу (банківського платіжного терміналу), які у встановленому законом порядку не були проведені через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій або зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій та покупцям не було надано в обов`язковому порядку розрахункові документи встановленої форми та змісту, створені у паперовій та/або електронній формі на загальну суму 931965,68 грн. (в т.ч. 435586,38 грн. за період з 01.10.2023 по 15.05.2024), чим порушено вимоги п.1, 2 ст.3 Закону № 265.

На письмові запити перевіряючих від 14.05.2024 та 29.04.2024 ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано документи, що становлять або пов`язані з предметом перевірки, а саме: інформація щодо обліку доходів (як платника, який перебуває на спрощеній системі оподаткування), чим порушено ст.44, ст.85 Податкового Кодексу України.

Відтак, в порядку, передбаченому статтею 58 ПКУ, по суті встановлених порушень, на підставі розрахунку до акта фактичної перевірки, ГУ ДПС у Волинській області, прийнято податкові повідомлення - рішення від 21.06.2024 № на суму 1020,00 грн. та № на суму 218523,84 грн.

Також зауважує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були підписані в. о. заступника начальника ГУ ДПС у Волинській області Оксаною Левчук відповідно до наказу ДПС України №30-о від 11.01.2023 року «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_2 » та п. 86.8 ст. 86 ПК України. А відтак, уповноваженою на те посадового особою ГУ ДПС у Волинській області.

На підставі вищевикладеного вважає, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ПК України та законами України, а відтак підстави для задоволення позовної заяви ФОП ОСОБА_1 відсутні.

У відповіді на відзив (а.с.69-73) позивач не погодилася із доводами представника відповідача та підтримала свою позицію викладену у позовній заяві та просив позов задовольнити. Окремо зауважила, що згідно особисто поданої заяви до Національної поліції України ОСОБА_5 (громадянки на підставі звернення якої було проведено перевірку Відповідачем) вбачається, шо вона жодного разу не подавала до органів ДПІ ані звернень, ані скарг, ані повідомлень відносно нібито порушення законодавства при здійсненні своєї діяльності з доку позивачки ФОП ОСОБА_1 .

Також зазначає, що відзив подала та підписала невідома та неуповноважена законом та правом на подання будь-яких документів від імені відповідача особа - громадянка Ганна Загородня. До відзиву не додано жодної довіреності щодо представництва інтересів ГУ ДПС у Волинській області у суді та і інших органах влади. Поданий до суду відзив не має ні штампів ні печаток ГУ ДПС у Волинській області. Завірені громадянкою Ганною Загороднею додатки до відзиву не мають юридичної та доказової сили і відповідно не можуть вважатись доказами по справі.

Таким чином відзив від 15.10.2024 з додатками до нього від імені ГУ ДПС у Волинській області подано невідомою неуповноваженою особою і не може бути прийнятий судом та мати доказової сили.

У поданих через Електронний суд запереченнях (на відповідь на відзив) від 25.10.2024 представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, у зв`язку з його безпідставністю.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Судом встановлено, що позивач з 28.07.2005, є фізичною особою-підприємцем що підтверджується копією виписки з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.11).

Як слідує з матеріалів справи посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області відповідно до пп.20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.2 п.80.2 ст.80, п.80.8 ст.80, пп.69.2, 69.27 п.69 Підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI, та у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, отримання інформації щодо невидачі фіскальних чеків при розрахунку готівкою, здійснення розрахункових операцій при реалізації товарів без застосування РРО/програмного РРО та без видачі відповідних розрахункових документів - в базах даних ДПС відсутня інформація про реєстрацію РРО/ПРРО, на підставі наказу «Про проведення фактичної перевірки» від 13.05.2024 №1801-п (а.с.53), направлень на перевірку від 14.05.2024 №2568/03-20-07-05, №2569/03-20-07-05, №2570/03-20-07-05, №2571/03-20-07-05 (а.с.55-56), проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки №13147/03-20-07-05/ НОМЕР_1 від 21.05.2024 (а.с.17-22).

Зокрема перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 1,2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями);

- ст.44, ст.85 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI;

- ст.24 Кодексу законів про працю України.

На підставі висновку акту перевірки, 21.06.2024 ГУ ДПС у Волинській області винесене податкове повідомлення-рішення № яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 адміністративного штрафу на суму 1020 грн. та на податкове повідомлення-рішення № про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративного штрафу за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 218523,84 грн. (а.с.13-14).

ФОП ОСОБА_1 подано скаргу на вищевказані рішення податкового органу до ДПС України (а.с.29-34).

Рішенням ДПС України від 29.08.2024 № -00-06-03-02-06 скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін (а.с.24-28).

Вважаючи протиправними вищевказані рішення позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до вимог п.п. 19-1.1.14. п. 19-1.1. ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Статтею 61 ПК України передбачено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно статті 62 ПК України одним зі способів здійснення податкового контролю визначено проведення перевірок.

Згідно п. 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 стаття 80 ПК України).

Відповідно до п. 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2 п. 80.2 ст 80 ПК України).

Абзацом 4 п. 81.2 статті 81 ПК України передбачено, що у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Отже, ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем на підставі наказу від 13.05.2024 №1801-п призначено фактичну перевірку суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , тривалістю 10 діб з 14.05.2024 за період діяльності платника податків, з врахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України по дату завершення фактичної перевірки.

Водночас позивач вказує, що в наказі від 13.05.2024 №1801-п відсутні будь-які посилання на конкретні та фактичні підстави проведення перевірки, що, в свою чергу, свідчить про незаконність такої перевірки.

В контексті наведеного суд вказує, що в наказі від 13.05.2024 №1801-п зазначено, що він виданий на підставі пп. 80.2.2, п. 80.2 ст. 80 глави 8 розділу ІІ, 69.27 підрозділу 10 «Інші перехідні положення», у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме, отримання інформації щодо невидачі фіскальних чеків при розрахунку готівкою, здійснення розрахункових операцій при реалізації товарів без застосування РРО/програмного РРО та без видачі відповідних розрахункових документів - в базах даних ДПС відсутня інформація про реєстрацію РРО/ПРРО.

В матеріалах справи наявна доповідна записка відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області №191/03-20-07-05-01 від 13.05.2024 (а.с.50).

При цьому, ознайомившись зі змістом згаданої вище доповідної записки відділу фактичних перевірок слідує, що ініціювання проведення перевірки зумовлене наявністю звернення до ДПС України громадянки ОСОБА_3 від 23.04.2024 б/н (вх.ДПС №М/663Е№3), щодо невидачі фіскальних чеків при розрахунку готівкою магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , яке скероване ДПС до ГУ ДПС у Волинській області листом від 01.05.2024 №2539/М99-00-07-04-01-09 (а.с.51). Згідно даних інформаційних систем ДПС, в тому числі СОД РРО, на вказану господарську одиницю РРО/ПРРО не реєструвався. Повідомлення про об`єкти оподаткування (Форма №20-ОПП) на вказану господарську одиницю подано ФОП ОСОБА_1 . З метою розгляду звернення, упередження порушень вимог чинного законодавства, контролю за дотриманням платником податків порядку здійснення розрахункових та касових операцій, оформлення роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) прошу надати дозвіл на проведення фактичної перевірки магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 .

Щодо змісту наказу на перевірку в розрізі підстав її проведення, то суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові 26.03.2024 у справі №42/9909/23.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

Аналізуючи зміст наказу на проведення фактичної перевірки від 13.05.2024 №1801-п суд констатує, що він містить усю необхідну інформацію (дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити суб`єкта, адреса об`єкта, мета, вид перевірки, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися), а також контролюючим органом чітко вказано як правову, так і фактичну підставу для проведення перевірки.

Деталізуючи фактичну підставу перевірки, суд вказує, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято наказ 13.05.2024 №1801-п, стала доповідна записка відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Волинській області №191/03-20-07-05-01 від 13.05.2024.

Позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів стосовно того, що така доповідна записка мала істотні недоліки, не утримувала в собі достатньої інформації, що була в наявності/отримана відповідачем в установленому законодавством порядку від державного органу, що може свідчити про можливі порушення платником податків законодавства, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій та не могла слугувати підставою та достатнім обґрунтуванням для призначення фактичної перевірки відповідно до пп.80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

З огляду на вищенаведене, суд констатує, що наказ від 13.05.2024 №1801-п містить посилання на підстави перевірки, визначені пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, які дають можливість для однозначного розуміння причин проведення такої перевірки, а обсяг зазначеної у наказі інформації повністю відповідає вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Отже, твердження позивача про невідповідність наказу відповідача від 13.05.2024 №1801-п вимогам законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому не приймаються судом до уваги.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 у справі №460/1239/19 вказав, що незазначення підстав у наказі на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до пункту 81.1. статті 81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.

Суд наголошує на тому, що здійснення такого виду заходу контролю, як в спірній ситуації, було не правом ГУ ДПС у Волинській області, а його обов`язком, тому відсутність в наказі про призначення фактичної перевірки детальної інформації про підстави проведення фактичної перевірки не можуть ставити під сумнів легітимність заходу в цілому, якщо такий захід здійснювався на законній підставі, про що зазначено судом вище.

З приводу тверджень позивача про те, що податкові повідомлення-рішення № та № від 21.06.2024 підписано виконуючим обов`язки заступника начальника ГУ ДПС у Волинській області Оксана Левчук, при чому не надано жодних повноважень такої особи на підпис податкових повідомлень-рішень всупереч Порядку № 1204, що є порушенням п.1 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до статті пунктів 56.1, 56.2, 56.3 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Оцінюючи твердження позивача щодо невідповідності форми оспорюваного рішення встановленим вимогам, суд враховує наступне.

Пунктом 3 розділу 2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204, передбачено, що при складанні податкових повідомлень-рішень до них заноситься інформація, передбачена відповідними формами, встановленими цим Порядком.

Податкові повідомлення-рішення у випадках, визначених Кодексом, повинні містити:

1) суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок;

2) попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної (у випадках, передбачених Кодексом);

3) граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної;

4) попередження про наслідки невиконання податкового повідомлення-рішення в установлений строк;

5) граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

У податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені (розрахунок пені додається у разі складання податкових повідомлень-рішень за формами «Р» (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу), «Д» та «С»).

Відповідно до пункту 1 розділу 3 цього Порядку структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкові повідомлення-рішення за формами «Ф» та «МПЗФ» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконувачу його обов`язків, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.

Отже, вказаним Порядком чітко встановлено, що податкове повідомлення-рішення має бути підписане керівником (виконувачем його обов`язків, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу й розрахунок штрафних фінансових санкцій є невід`ємною частиною цього рішення.

Такі ж вимоги закріплені в п. 86.8 ст. 86 ПК України.

Також уповноваженою особою контролюючого органу, згідно з підпунктом 14.1.137-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, є посадова (службова) особа контролюючого органу, уповноважена керівником такого органу на виконання певних його функцій в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено судом, оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № від 21.06.2024 підписано В.о. заступника начальника ГУ ДПС у Волинській області Оксаною Левчук.

Виконання обов`язків заступника начальника ГУ ДПС у Волинській області, відповідно до наказу ДПС України від 11.01.2023 №30-О (а.с.54), з 11.01.2023 було покладено на ОСОБА_2 начальника відділу запобігання фінансовим операціям, пов`язаних з легалізацією доходів одержаних злочинним шляхом ГУ ДПС у Волинській області.

Викладені вище обставини спростовують доводи позивача про відсутність у ОСОБА_6 права підпису податкових повідомлень-рішень № та № від 21.06.2024. Таким чином, оскаржувані рішення податкового органу підписані уповноваженою на те особою.

Також суд відхиляє доводи позивача про те, що оскаржуване рішення не відповідає критерію пропорційності. На думку суду, цей критерій підлягає застосуванню в адміністративному судочинстві у тому випадку, якщо предметом судового розгляду є рішення (дії, бездіяльність) суб`єкта владних повноважень, прийняті (вчинені, допущені) при реалізації дискреційних повноважень. В даному випадку застосування відповідальності, передбаченої відповідними нормами Податкового кодексу України, є обов`язком контролюючого органу.

Щодо тверджень позивача про ненадання направлень на проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 80.4, п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція. Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як встановлено судом з матеріалів справи, посадові особи ГУ ДПС у Волинській області були допущені до проведення фактичної перевірки господарської одиниці - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що посадовими особами, які проводили перевірку, перед її початком проведення, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , особу, яка фактично проводила розрахункові операції, продавця - ОСОБА_4 , було ознайомлено з наказом «Про проведення фактичної перевірки» від 13.05.2024 №1801-п та вручена його копія під підпис, пред`явлено направлення на перевірку від 14.05.2024 №2568/03-20-07-05, №2569/03-20-07-05, №2570/03-20-07-05, №2571/03-20- 07-05 та службові посвідчення перевіряючих (що засвідчують посадову (службову) особу).

Як слідує з матеріалів справи продавець - ОСОБА_4 , власноручно зробила відмітку в направленнях на перевірку про пред`явлення службових посвідчень, ознайомлення з направленнями на перевірку та отримання копії наказу про проведення перевірки (а.с.55-56).

Досліджуючи зміст порушень, покладених в основу оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд зауважує на такому.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР).

Контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України (стаття 15 Закону №265/95-ВР).

Розділ ІІ Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Судом встановлено, що на письмовий запит про надання документів, що становлять предмет перевірки, від 14.05.2024 року (а.с.52), ФОП ОСОБА_1 надано заключну банківську виписку щодо руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця, відкритому в установі банку АТ КБ «ПриватБанк», яка містить дані про рух коштів (в т.ч. при проведенні безготівкових розрахунків із застосуванням електронного платіжного засобу «розрахунки з еквайрингу») за період з 01.01.2023 по 15.05.2024.

За результатами аналізу наданих до перевірки виписок банку податковим органом встановлено, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП ОСОБА_1 проводились розрахункові операції у безготівковій формі із використанням електронного платіжного засобу (банківського платіжного терміналу), які у встановленому законом порядку не були проведені через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій або зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій та покупцям не було надано в обов`язковому порядку розрахункові документи встановленої форми та змісту, створені у паперовій та/або електронній формі на загальну суму 931965,68 грн. (в т.ч. 435586,38 грн. за період з 01.10.2023 по 15.05.2024), чим порушено вимоги п.1, 2 ст.3 Закону № 265/95-ВР.

Невиконання вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР передбачає відповідальність у вигляді фінансових санкцій.

Відповідно до пунктів 1, 10 статті 17 Закону №265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення;

10) тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі неподання до контролюючих органів звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків з реєстраторів розрахункових операцій через дротові або бездротові канали зв`язку в разі обов`язковості її подання.

Згідно акту фактичної перевірки №13147/03-20-07-05/ від 21.05.2024 суть порушення позивачем пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 № 265/95-ВР полягає у такому:

- проводились розрахункові операції у безготівковій формі із використанням електронного платіжного засобу (банківського платіжного терміналу), які у встановленому законом порядку не були проведені через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій або зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій та покупцям не було надано в обов`язковому порядку розрахункові документи встановленої форми та змісту, створені у паперовій та/або електронній формі на загальну суму 931965,68 грн. (в т.ч. 435586,38 грн. за період з 01.10.2023 по 15.05.2024).

При цьому, вказане порушення вимог пунктів 1, 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР щодо ненадання в обов`язковому порядку розрахункових документів встановленої форми та змісту, створені у паперовій та/або електронній формі на загальну суму 931965,68 грн. (в т.ч. 435586,38 грн. за період з 01.10.2023 по 15.05.2024), відповідач кваліфікував як порушення вчинене повторно та застосував до позивача штраф, у розмірі 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення. Тобто, 218029,49 грн.

За порушення пункту - ст.44, ст.85 ПК України (ненадання документів) відповідач застосував до позивача штраф, передбачений п. 230.1.3 ст. 230 ПК України, у розмірі 1020,00 грн.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

А згідно з пунктами 85.4-85.9 статті 85 Податкового кодексу України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Забороняється вилучення оригіналів первинних, фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

У разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

Отже, в силу вказаних приписів Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. В свою чергу, контролюючий орган має право, а не обов`язок, отримувати у платників податків належним чином завірені копії відповідних документів шляхом оформлення запиту.

Як встановлено судом, ні на момент здійснення перевірки, ні до заперечень до акту перевірки, ні до скарги на податкові повідомлення-рішення, а також на письмові запити перевіряючих від 14.05.2024 та 29.04.2024 ФОП ОСОБА_1 не надано документи, що становлять або пов`язані з предметом перевірки, що відповідно до вказаних вище норм є підставою для застосування до нього штрафних санкцій.

Зважаючи на те, що в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , проводились розрахункові операції у безготівковій формі із використанням електронного платіжного засобу (банківського платіжного терміналу), які у встановленому законом порядку не були проведені через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій або зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу програмний реєстратор розрахункових операцій, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 21.06.2024 № є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 21.06.2024 №, яким застосовано до позивача штраф 1020,00 грн. за ненадання контролюючому органу під час податкового контролю оригіналів документів чи їх копій, суд зазначає таке.

Відповідно до підп.20.1.2 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом;

Згідно з п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 85.2 ст.85 цього Кодексу визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.8 ст. 85 ПК України).

Пунктом 121.1 ст.121 ПК України встановлено, що Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Застосовуючи вказані правові норми, за встановлених обставин ненадання позивачем службовій особі контролюючого органу під час проведення перевірки жодних документів, суд дійшов висновку про недотримання позивачем норм пункту 85.2 ст. 85 ПК України, а отже і правомірність застосованого штрафу згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №806/447/15.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вищевказане порушення під час розгляду справи позивачем не спростоване.

Відповідно до ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Проте, відповідно до ч. 2 ст.78 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, враховуючи підтвердження висновків відповідача про порушення позивачем у перевіряємий період пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), ст. 44, ст. 85 ПК України, суд вважає, що підстави для скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21.06.2024, відсутні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі ст.249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 243-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Волинській області 43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4 код ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 21.06.2024 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський