Справа № 460/2393/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/2393/24 пров. № А/857/18593/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №460/2393/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, -

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення 18.06.2024,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 18.06.2024,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі -відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №80 від 12.02.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 29.09.2023 позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілим від Чорнобильської катастрофи до досягнення ним 12-річного віку, а саме: з 20.09.1995 по 31.12.1995, з 16.06.1996 по 01.09.1997, з 03.09.1999 по 25.11.1999, з 20.11.2000 по 16.01.2001 та період догляду з 29.06.2006 по 17.04.2007 за престарілою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія). 06.02.2024 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, органом Пенсійного фонду відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку з підстав відсутності необхідної кількості років проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю та відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що таким рішенням суб`єкта владних повноважень протиправно порушені конституційні права та інтереси на соціальний захист в тому числі пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №460/2393/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львіській області про визнання дій протиправними, зобов`язати вчинити певні дії задоволено частково; Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 12.02.2024 №80 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Головне управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.02.2024, зарахувавши до страхового стажу період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілим від Чорнобильської катастрофи до досягнення ним 12-річного віку, а саме: з 20.09.1995 по 31.12.1995, з 16.06.1996 по 01.09.1997, з 03.09.1999 по 25.11.1999, з 20.11.2000 по 16.01.2001 та період догляду з 29.06.2006 по 17.04.2007 за престарілою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку та просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у 2023 році право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796 мають особи за наявності страхового стажу не менше 24 роки, в той час як страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років 06 місяців 04 дні. При аналізі поданих документів до страхового стажу не зараховано: період догляду за престарілою особою з 29.06.2006 по 17.04.2007 згідно з довідкою від 25.07.2023 №06-35-2077, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування відсутні нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування; періоди догляду за дитиною ОСОБА_2 , потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, до досягнення ним 12-річного віку (20.09.1995-31.12.1995, 16.06.1996-01.09.1997, 03.09.1999-25.11.1999, 20.11.2000-16.01.2001), оскільки посвідчення дитини серії НОМЕР_1 не засвідчено печаткою, а долучена довідка від 05.02.2024 за №279 про підтвердження видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видана Немовицькою сільською радою, а не Рівненською державною адміністрацією.

Крім цього, поданими позивачем документами підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 11 місяців 02 дні (при необхідному не менше 3 років). До періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано: період навчання у середньому професійно-технічному училищі №5 м. Рівне з 26.04.1986 по 18.07.1987, період роботи у Рівненському льонокомбінаті з 17.07.1987 по 03.08.1989 (м. Рівне), період роботи у радгоспі "Бориспільський з 02.09.1997 по 02.09.1999 (місто Бориспіль), оскільки зазначені міста не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення. Акт про встановлення фактичного місця проживання від 12.12.2023 №203/09-26 не взято до уваги, оскільки такий не передбачено підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку 22-1.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №460/2393/24 без змін, оскільки таке є законним та обґрунтованим.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 05.08.1993.

Позивач, 06.02.2024 звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності вказана заява та додані до неї документи були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області.

За наслідками розгляду вказаної заяви, 12.02.2024 відповідачем 1 прийнято рішення №80 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У вказаному рішенні зазначено про те, що страховий стаж складає 20 років 06 місяців 04 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період догляду за пристарілою особою з 29.06.2006 по 17.04.2007, згідно довідки від 25.07.2023 №06-35-2077, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілою від Чорнобильської катастрофи до досягнення ним 12-річного віку, а саме: з 20.09.1995 по 31.12.1995, з 16.06.1996 по 01.09.1997, з 03.09.1999 по 25.11.1999, з 20.11.2000 по 16.01.2001, оскільки посвідчення дитини серії НОМЕР_1 не засвідчено печаткою, а долучена довідка від 05.02.2024 №279 про підтвердження видачі посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи видана Немовицькою сільською радою, а не Рівненською райдержадміністрацією;

Документами підтверджено факт роботи станом на 01.01.1993 - 02 роки 11 місяців 02 дні.

До періоду проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання у середньому професійно-технічному училищі №5 м.Рівне з 26.04.1986 по 18.07.1987, період роботи у Рокитнівському льонокомбінаті з 17.07.1987 по 0308.1989 м.Рівне, період роботи у радгоспі "Бориспільський" з 02.09.1997 по 02.09.1997 м.Бориспіль, оскільки зазначені міста не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Зазначено, що право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутнє, оскільки станом на 01.01.1993 заявниця не прожила або відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки та відсутністю необхідної кількості страхового стажу - 24 роки.

Не погоджуючись з такою відмовою органу Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, довідки органу місцевого самоврядування, підтверджується факт проживання позивача у періоди з 30.01.1990 по 03.12.1996, з 12.03.1997 по 19.08.1997, з 15.11.1999 по 27.05.2011 по теперішній час на території зони гарантованого добровільного відселення (категорія 3), станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Оскільки, позивачем до органів пенсійного фонду при поданні заяви про призначень пенсії за зниженим віком було надано відповідний перелік документів згідно із пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме: свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 , виданого 01 грудня 1993 року виданого Рівненською держадміністрацією, довідку Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області за №279 від 05.02.2024 року, а у відповідача відсутні дані про те, що у спірний період позивач працювала, незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача спірних періодів, у які остання здійснювала догляд до досягнення 12-річного віку дитиною ОСОБА_2 є протиправним, так як у посвідченні дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 виданого 01 грудня 1993 року наявний відтиск печатки Рівненської держадміністрації, однак цей відтиск не чіткий, бо з моменту видачі посвідчення пройшло більше 30 років, тому твердження пенсійного органу щодо відсутності печатки у посвідченні є безпідставними, у зв`язку з чим наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілого від Чорнобильської катастрофи, до досягнення 12-річного віку, а саме: з 20.09.1995 по 31.12.1995, з 16.06.1996 по 01.09.1997, з 03.09.1999 по 25.11.1999, з 20.11.2000 по 16.01.2001.

Протиправним суд першої інстанції вважав і рішення відповідача в частині незарахування до страхового стажу періоду догляду з 29.06.2006 по 17.04.2007 за престарілою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з довідкою від 25.07.2023 №06-35-2077, виданою управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, яка підтверджує факт здійснення позивачем догляду за престарілою особою за наявності умов передбачених чинним законодавством, оскільки суперечить наявним вимогам пенсійного законодавства, у зв`язку з чим наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду з 29.06.2006 по 17.04.2007.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити пенсію за віком, то суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно з якою дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу та призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області. А відтак, у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу слід відмовити, оскільки останній не здійснював опрацювання пенсійної справи позивача та не приймав жодних рішень.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України №7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а.

Таким чином, факт видачі позивачу уповноваженим органом держави посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, суду не надано і матеріали справи не містять.

Також факт проживання позивача у с.Немовичі Сарненського району Рівненської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення, підтверджується також довідкою виконкому Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області №1172 від 05.10.2023, зі змісту якої вбачається, що позивач дійсно з 30.01.1990 по 03.12.1996, з 12.03.1997 по 19.08.1997, з 15.11.1999 по 27.05.2011 по теперішній час проживає в с.Немовичі Сарненського району Рівненської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а також актом від 12.12.2023, складеним уповноваженими особами виконавчого комітету Немовицької сільської ради, зі змісту якого вбачається, що позивач за свідченнями сусідів дійсно проживала без реєстрації у будинку своєї бабусі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , із серпня 1989 року.

Суд наголошує на тому, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІІ є факт проживання такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року. Відомостей про обов`язкову реєстрацію місця проживання на отримання такого права, закон не містить.

Таким чином, у сукупності наведених обставин, суд вважає, що на день звернення до пенсійного органу із заявою позивач проживала на території, що відносилася до зони гарантованого добровільного відселення більше 3 років, має посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 05.08.1993, тому має право на зменшення пенсійного віку та призначення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, покладені в основу рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 12.02.2024 №80 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» висновки про те, що позивач станом на 01 січня 1993 року проживала в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років та відсутність у неї у зв`язку з цим права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

Відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ зменшення пенсійного віку можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Отже, оскільки судом встановлено, що у с.Немовичі Сарненського району Рівненської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, позивач проживала з серпня 1989 року, тобто станом на 01.01.1993 повні три роки, остання має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Крім цього, підставою для прийняття рішення про відмову у призначення пенсії слугувала недостатність страхового стажу, оскільки страховий стаж становить - 20 років 06 місяці 04 дні. Не зараховано до страхового стажу: період догляду за престарілою особою з 29.06.2006 року по 17.04.2007 згідно з довідкою від 25.07.2023 року №06-35-2077, виданою управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні нарахування та сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а також період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи до досягнення ним 12-річного віку з 20.09.1995 по 31.12.1995, з 16.06.1996 по 01.09.1997, з 03.09.1999 по 25.11.1999, 20.11.2000 по 16.10.2001, оскільки посвідчення дитини серії НОМЕР_1 не засвідчено печаткою, а долучена довідка від 05.02.2024 №279 про підтвердження видачі посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи видана Немовицькою сільською радою, а не Рівненською райдержадміністрацією.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону №1058-1V.

Зокрема, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до січня 2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 13 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 передбачено, що потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років.

Згідно із пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12,08.1993, час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта; посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення; заяви особи, яка звернулася за призначенням пенсії, про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою пунктом 13 статті 30 Закону №796-Х1І; документів про те. що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Оскільки при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач надала відповідний перелік документів у відповідності до вимог п.11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12,08.1993, а саме: свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 , виданого 01 грудня 1993 року виданого Рівненською держадміністрацією, довідку Немовицької сільської ради Сарненського району Рівненської області за №279 від 05.02.2024 року, а у відповідача відсутні дані про те, що у спірний період позивач працювала, колегія суддів погоджується з висновка суду першої інстанції про те, що незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача спірних періодів, у які остання здійснювала догляд до досягнення 12-річного віку дитиною ОСОБА_2 є протиправним, так як у посвідченні дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 виданого 01 грудня 1993 року наявний відтиск печатки Рівненської держадміністрації, однак цей відтиск не чіткий, бо з моменту видачі посвідчення пройшло більше 30 років, тому твердження пенсійного органу щодо відсутності печатки у посвідченні є безпідставними, у зв`язку з чим наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потерпілого від Чорнобильської катастрофи, до досягнення 12-річного віку, а саме: з 20.09.1995 по 31.12.1995, з 16.06.1996 по 01.09.1997, з 03.09.1999 по 25.11.1999, з 20.11.2000 по 16.01.2001.

Крім цього, згідно з п.9 ч.1 ст.11 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Період догляду зараховується до страхового стажу, якщо людина, яка здійснювала догляд: є працездатною (не досягла пенсійного віку та не є особою з інвалідністю); не працювала в такий період; отримувала в органах соціального захисту населення допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

При дотриманні таких умов період догляду враховується до страхового стажу людини, оскільки згідно статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у цей період вона є застрахованою особою. Страхувальником для неї є відповідний орган соціального захисту населення, що виплачує їй допомогу, надбавку або компенсацію.

Якщо догляд мав місце у період з липня 2000 року (після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування), то заробіток за цей період враховується у розмірі мінімальної заробітної плати.

25.07.2023 управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації видано ОСОБА_1 довідку від №06-35-2077 про те, що вона знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення і отримує компенсацію по догляду за особою похилого віку на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29.06.2006 по 26.03.2008.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача в частині незарахування до страхового стажу періоду догляду з 29.06.2006 по 17.04.2007 за престарілою особою ОСОБА_3 , згідно з довідкою від 25.07.2023 №06-35-2077, виданою управлінням соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації, яка підтверджує факт здійснення позивачем догляду за престарілою особою за наявності умов передбачених чинним законодавством є протиправним, оскільки суперечить наявним вимогам пенсійного законодавства, у зв`язку з чим наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу цього періоду.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване рішення від 12.02.2024 №80 прийняте ГУ ПФУ в Львівській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, судом першої інстанції з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, правильно зазначено, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу та призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №460/2393/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк