Справа № 205/5317/24
Суддя: Бізяєва Н. О.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

03.12.2024 Єдиний унікальний номер 205/5317/24
Провадження №2а/205/36/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участі секретаря судового засідання Акіменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу №205/7503/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мороз Кирила Тарасовича до інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області Антонєвіч Владислава Олександровича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мороз К.Т. звернувся до суду із позовом до інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області Антонєвіч Владислава Олександровича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1939446 від 18.04.2024, винесену інспектором 4 роти 1 батальйону сержантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

В обґрунтування вимоги позову зазначає, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1939446 від 18.04.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Фабула адміністративного правопорушення: 18.04.2024 об 11 год. 30 хв. в м. Дніпро мкрн Червоний Камінь водій керуючи тз під час перестроювання не подав показчик повороту, та під час перевірки документів, було з`ясовано що водій керував тз з номерним знаком який не відповідає даному ТЗ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121-3 КУпАП (копія постанови додається). Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Жодних доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення працівником поліції надано не було, однак, відразу на місці зупинки ТЗ було складено оскаржувану постанову та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190,00 грн. Окрім цього, в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1939446 від 18.04.2024 відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, а тому навіть при долучені будь-якого відеозапису на підтвердження вини позивача, він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 24 січня 2019 року по справі № 428/2769/17. Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів і можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (частина третя статті 283 КУпАП). Однак, в даній постанові, а саме в описі обставин та суті адміністративного правопорушення відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 121-3 КУпАП, що свідчить про протиправність такої, оскільки з фабула постанови свідчить, що нібито ОСОБА_1 керував тз з номерним знаком який не відповідає даному ТЗ, при цьому працівниками поліції не встановлено з якими саме номерними знаками нібито ОСОБА_1 керував ТЗ, тому такі недоліки у постанові свідчать про її протиправність, що є підставою для її скасування. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові КАС ВС від 22.05.2020 у справі № 513/899/16-а (№ в ЄДРСР 89395172). Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, полягає у керуванні або експлуатації транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквеночислову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. Суб`єктом вчинення протиправного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, можуть бути лише водії транспортних засобів. Також, ОСОБА_1 неодноразово наголошував працівникам поліції, що він не керував ТЗ та не є водієм цього ТЗ. Так, ОСОБА_1 18.04.2024 в розумінні вищевказаних положень не є водієм.

Ухвалою суду від 01.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 31.07.2024 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мороз К.Т., до інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області Антонєвіч В.О., Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, у якості відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України

Після відкриття провадження у справі суддя встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 161 КАС України.

Ухвалою суду від 31.07.2024 року, після відкриття провадження у справі, у зв`язку із встановленням недодержання вимог викладених у статті 161 КАС України, позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків визначених ухвалою суду.

Згідно довідки від 31.07.2024 суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О. перебувала у відпустці у період з 19.08.2024 по 06.09.2024 (включно).

Позивачем ОСОБА_1 , в особі представника: адвоката Мороз К.Т. була подана заява про усунення недоліків з додатками на електронну адресу суду, зареєстрована в канцелярії 10 вересня 2024 року, ознайомившись з якими встановлено, що недоліки визначенні ухвалою суду від 31 липня 2024 року стороною позивача усунені.

Ухвалою суду від 11.09.2024 року продовжено розгляд справи єдиним унікальним номером 205/5317/24.

13.09.2024 року представник Департаменту патрульної поліції подав до суду письмові пояснення, відповідно яких зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення ЕНА №1939446 від 17.04.2024, яка була складена відносно ОСОБА_1 , та зафіксована не автоматичному режимі, повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем Вимог ПДР України і є особами незацікавленими. Процедура була зареєстрована на відеорегестратор відповідач, проте відеозапис не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції. Надали відео з відео реєстратора, який був розташований в службовому автомобілі, де зафіксовано рух транспортного засобу позивача. Також на цьому відео зафіксовано, що саме позивач керував вказаним ТЗ, так як він встав з водійського сидіння.

26.09.2024 року відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду відзив, аналогічний змісту відзиву представника відповідача Департаменту патрульної поліції.

03.12.2024 у судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися, надали заяву до суду про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції та відповідач ОСОБА_2 до судового засідання також не з`явились, у відзивах просять справу розглядати у їх відсутності, просять суд при винесенні рішення врахувати відзив на позовну заяву та у позові відмовити у повному обсязі.

Відповідач Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною 1 ст. 205 КАС України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства внутрішніх справ № 20 від 11.01.2024 (далі Інструкція), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Розділу III вказаної Інструкції, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частинами першою і другою статті 121-3 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з частиною першої ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно приписів ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

З наявної в матеріалах справи копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1939446 від 18.04.2024, судом установлено, що 18.04.2024 року о 11 год. 30 хв. м. Дніпро, мкрн Червоний камінь, водій керуючи тз під час перестоювання не подав показчик повороту, та під час перевірки документів, було з`ясовано що водій керував тз з номерним знаком, який не відповідає данному ТЗ, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України, за що до нього у відповідності до ст. 36 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190,00 грн.

Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.

Щодо належності відповідача інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області Антонєвіч В.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання працівника поліції.

Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 121-3 КУпАП інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції в її територіальних органів.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 742/2298/17 та від 26.12.2019 р. у справі за № 724/716/16-а.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Саме таку позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Враховуючи туобставину, що інспектор поліції Антонєвіч В.О. є неналежним відповідачем у цій справі, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову до 4 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області Антонєвіч Владислава Олександровича.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зіст. 251 КУпАП доказамив справіпро адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України відповідач, співвідповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема, письмові показання свідків правопорушення, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17.

Також в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені ним доводи.

Згідно пункту 2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знаку, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знаку з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знаку.

Проте, дослідивши у повному обсязі матеріали адміністративної справи, суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова вищевказаним вимогам не відповідає, оскільки в ній не зазначено належних та допустимих доказів, на яких грунтується висновок інспектора поліції про порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху та вчинення саме ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 категорично заперечує факт порушення вимог Правил дорожнього руху України, та вказує, що не вчиняв адміністративного правопорушення, та разом з тим, не погодившись із таким рішенням, позивач оскаржив постанову, мотивуючи тим, що інспектором поліції Антонєвіч В.О. при розгляді матеріалів справи та винесенні Постанови про адміністративне правопорушення було грубо порушено вимоги чинного законодавства.

Суд зазначає, що відповідачем разом із відзивом, на підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 сст. 121-3 КУпАП суду надано відео реєстратора, який був розташований на службовому автомобілі, де і зафіксовано рух ТЗ Ford F150, проте в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на такий доказ.

Також, судом встановлено, що інспектором складено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , у той час, як в описі обставин та суті адміністративного правопорушення відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, тобто працівниками поліції невстановлено з якими саме номерними знаками правопорушник керував ТЗ.

Отже, відповідачем не доведено, всупереч вищевказаним вимогам законодавства, правомірності винесеної інспектором поліції постанови.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Таким правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

Відсутність доказів вини позивача ОСОБА_1 свідчить про неправомірність постанови та необхідність її скасування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 14.05.2020, № 240/12/17).

За вказаних обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Сама по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує відповідне фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.94 року по справі "Руїз Торіха проти Іспанії", згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17).

Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Із змісту оскаржуваної постанови видно, що вона не містить посилання на докази, зокрема на фото чи відео фіксацію цього порушення, пояснення чи покази свідків тощо.

Отже, як встановлено судом будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідачем не надано, що свідчить про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого їй порушення Правил дорожнього руху.

А відтак, оскільки позивач ОСОБА_1 заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували порушення позивачем ОСОБА_1 вказаних у постанові вимог Правил дорожнього руху та, відповідно, скоєння ним вищевказаного адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

За положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вищевстановлене дає підстави суду застосувати положення статті 286 ч. 3 п. 3 КАС України та скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 статті 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях позивача складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Проаналізувавши всі наявні у справі докази, суд, враховуючи положення статті 286 КАС України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 - закриттю.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позов задоволено частково, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 121-3,245,251,252,255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мороз Кирила Тарасовича до інспектора 4 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області Антонєвіч Владислава Олександровича, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1939446 від 18.04.2024 року, винесену інспектором 4 роти 1 батальону сержантом поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ: 40108646, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2024 року.

Суддя: Н.О. Бізяєва