Справа № 160/25464/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 рокуСправа №160/25464/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2024р. (згідно відомостей Нова Пошта) ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними дії відповідача у вигляді не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року);

- зобов`язати відповідача зарахувати для обчислення стажу при призначенні позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області - 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року);

- збов`язати відповідача провести перерахунок та виплату призначеного позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76 % від її заробітку з 12 липня 2024 року, дня призначення довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що згідно рішення Вищої Ради Правосуддя №2007/0/15-24 від 02.07.2024р. та на підставі наказу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області №42-к від 11.07.2024р. її було звільнено з посади судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області. З 12.07.2024р. пенсійним органом було призначено позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 52% від заробітку, при цьому, відповідач не зарахував до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області - 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року). Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 09.08.2024р., в якій просила зарахувати спірні періоди до її стажу роботи на посаді судді та провести перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 76% від її заробітку, однак відповідного перерахунку відповідачем здійснено не було. Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду.

Ухвалою суду від 03.10.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.44).

11.11.2024р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні адміністративного позову позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до ст.137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: - судді судів України, арбітра (судді) арбітражних суддів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; - члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікованої комісії суддів України; - судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу; до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді; Закон України Про судоустрій і статус суддів, чинний на час розгляду справи, та визначає єдиний підхід щодо визначення стажу роботи судді для всіх питань, де він застосовується, і ст.137 цього Закону визначає порядок обчислення стажу роботи судді, в той же час, Закон України Про статус суддів, на який посилається позивач втратив чинність 01.01.2012. Також і відповідач посилається на свої дискреційні повноваження у спірних правовідносинах (а.с.53-54).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 02.12.2024р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Указом Президента України від 14 жовтня 2002 року №926/2002, ОСОБА_1 було призначено на посаду судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області та згідно Постанови Верховної Ради України від 22.05.2008 року №300-VІ її було призначено безстроково суддею того ж районного суду (а.с.10-20,27-31).

Указом Президента України від 11 січня 2012 року №7/2012 ОСОБА_1 було переведено на роботу на посаді судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області (а.с.10-20,27-31).

02 липня 2024 року рішенням №2007/0/15-24 Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_1 у відставку (а.с.27-31).

На підставі наказу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області №42-к від 11.07.2024р. ОСОБА_1 було відраховано зі штату Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 11.07.2024р. (а.с.33).

Зі змісту рішення ВРП №2007/0/15-24 від 02.07.2024р. вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення становить 33 роки 4 місяці 2 дні, при цьому, до стажу позивачки, що дає право для звільнення у відставку, зараховано: строк роботи на посаді судді 21 рік 8 місяців 18 днів; половина періоду навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 4 місяці 22 дні; робота на посаді помічника прокурора П`ятихатського району 7 років 10 місяців; стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надавала ОСОБА_1 право на призначення на посаду судді 1 рік 4 місяці 22 дні (а.с.27-31).

На підставі особистої заяви позивачки від 22.07.2024р., рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №78 від 30.07.2024р. ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 52 відсотки суддівської винагороди, починаючи з 12.07.2024 року з урахуванням стажу судді - 21 рік 4 місяці 21 день (а.с.25,26).

Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 09.08.2024р., в якій просила зарахувати спірні періоди до її стажу роботи на посаді судді та провести перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 76% від її заробітку (а.с.37-38).

Доказів надання відповіді на наведену заяву або проведення відповідного перерахунку відповідачем суду не надано, а матеріали справи не містять.

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з діями відповідача у вигляді не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), у зв`язку з чим позивач просить відновити її права шляхом визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача зарахувати для обчислення стажу при призначенні позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області - 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року); провести перерахунок та виплату призначеного позивачеві довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76 % від її заробітку з 12 липня 2024 року, дня призначення довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум.

З аналізу вищенаведених встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягає перевірці судом саме правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступних періодів: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), виходячи з вимог ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (Закон №1402-VIII).

Пунктом 2 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI Про судоустрій і статус суддів (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшуєтеся на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII зі змінами.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Відповідно до частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із приписами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в чинній до 28 березня 2015 року редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 №2862-ХІІ Про статус суддів (далі по тексту Закон №2862-ХІІ), на підставі якого ОСОБА_1 була вперше призначена на посаду судді.

Згідно із частиною першою статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини четвертої цієї статті Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах судців і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів (втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року-№865 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню не тільки стаж безпосередньо перебування на посаді судді, а й половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, час роботи в органах прокуратури та стажистом в органах прокуратури та суді.

Так, як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 01.09.1987р. по 15.06.1992р. навчалася в Кемеровському державному університеті за спеціальністю «Правознавство», що підтверджується копією диплома УВ № НОМЕР_1 (а.с.21-23).

Отже до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, а відповідно і для призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню половина строку навчання, що становить 2 роки 4 місяці 22 дні.

Частиною другою статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VІІІ дає підстави для висновку що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус суддів та судоустрій у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VІІІ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VІІІ (у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права на призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зарахувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України Про статус суддів, яка була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту та стаж роботи у галузі права не менше як три роки.

Статтею 56 Закону України від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ Про прокуратуру визначено, що під поняттям прокурор слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Згідно з копією трудової книжки, після здобуття повної вищої освіти до призначення на посаду судді ОСОБА_1 працювала з 12.07.1993р. по 05.12.1993р. стажером слідчого прокуратури П`ятихатського району; з 06.12.1993р. по 23.03.1994р. стажером помічника прокурора П`ятихатського району; з 24.03.1994р. по 24.01.2002р. помічником прокурора П`ятихатського району; з 01.02.2002р. до 13.10.2002р. стажером судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області (а.с.10-20, 27-31).

З огляду на положення вищезазначеної норми Закону №1789-ХІІ та абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, а відповідно і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню стаж роботи позивачки на посадах стажера слідчого прокуратури П`ятихатського району, стажера помічника прокурора П`ятихатського району, помічника прокурора П`ятихатського району, стажера судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області.

Отже, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді для призначення щомісячного довічного гpoшового утримання становить 33 роки 4 місяці 2 дні.

Таким чином, з урахуванням приписів частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 як судді у відставці має виплачуватись в розмірі 76 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді: 50 відсотків як базовий рівень та 26 відсотків за 13 повних років понад 20 років стажу на посаді судді.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступних періодів: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), є протиправною.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступних періодів: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), з урахуванням аналізу норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступних періодів: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), суд приходить до висновку, що відповідач, не зарахувавши вищенаведені періоди до стажу роботи, що дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення відповідачем вищенаведеною оспорюваною бездіяльністю щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступних періодів: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, виходячи з повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і слід зобов`язати відповідача зарахувати для призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області - 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), а також і провести перерахунок та виплату призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76 % від її заробітку, починаючи з 12.07.2024 року та з урахуванням раніше виплачених сум,враховуючи, що судом встановлено протиправність бездіяльності пенсійного органу щодо не зарахування такого стажу, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати для призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області - 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року), а також і провести перерахунок та виплату призначеного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76 % від її заробітку, починаючи з 12.07.2024 року та з урахуванням раніше виплачених сум, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також і, зобов`язуючи пенсійний орган здійснити вищенаведений розрахунок пенсії позивача, судом враховується і те, що Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №85 від 19.09.2024р. у розмірі 1211,20 грн. (а.с.4,43).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 12 липня 2024 року до її стажу роботи на посаді судді наступних періодів: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати для призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до її стажу роботи на посаді судді наступні періоди: навчання у Кемеровському державному університеті (правознавство) - 2 роки 4 місяця 22 дні (з 01.09.1987 року по 15.06.1992 року), стажування на посаді слідчого прокуратури П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 4 місяця 24 дні (з 12.07.1993 року по 05.12.1993 року), стажування на посаді помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 3 місяця 18 днів (з 06.12.1993 року по 23.03.1994 року), помічника прокурора П`ятихатського району, Дніпропетровської області - 7 років 10 місяців 1 день (з 24.03.1994 року по 24.01.2002 року), стажисту судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області - 9 місяців (з 01.02.2002 року по 31.10.2002 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) провести перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76 % від її заробітку, починаючи з 12.07.2024 року та з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва