Справа № 440/8281/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 р. Справа № 440/8281/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 30.09.24 по справі № 440/8281/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №063159 від 18.06.2024, винесену начальником відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 19.04.2024 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №000359 від 12.04.2024 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (копії додаються) посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області за адресою м. Яремче а/д Н-09 Мукачеве-Львів проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення вантажних перевезень щодо транспортного засобу DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію та використовується для здійснення перевезень ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складений Акт проведення перевірки №АР042660 від 19.04.2024, де посадовою особою вказано, що "Під час перевірки виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт". При перевірці встановлено, що на ТЗ на ведучій осі встановлено шини розміром 235/75 R17,5. Згідно протоколу перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 від 08.05.2023 вказано шини розміром 235/70 R17,5. Вантажні перевезення (іграшки) здійснювались на підставі ТТН №Р907 від 18.04.2024" відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Позивач зазначає, що зі змісту акту не встановлено про порушення позивачем вимог статей 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" в частині відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним висновком, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та неввідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у протоколі перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 від 08.05.2023 помилково вказано розмір шин 235/70 R17,5, а отримати будь-які пояснення з пункту сервісу тахографів на даний час немає можливості. Однак, відповідно до висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження від 09.10.2024 встановлено, що пропозиції щодо продажу автомобільних шин 235/70 R17,5 не існує, тобто в протоколі допущено технічну помилку.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті зазначено, що перевіркою транспортного засобу позивача встановлено надання послуг з перевезення вантажу за відсутності документів, перелік яких міститься в статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", факт встановлення на транспортному засобі пневматичних шин іншого розміру, ніж вказаний в пред`явленому протоколі, підтверджується наявними в матеріалах перевірки фотографіями та письмовими поясненнями водія в акті перевірки. Вказує, що позивачем не спростовано правомірність притягнення його до відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 19.04.2024 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №000359 від 12.04.2024 відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області за адресою м. Яремче а/д Н-09 Мукачеве-Львів проведено перевірку додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення вантажних перевезень щодо транспортного засобу DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію та використовується для здійснення перевезень ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складений Акт проведення перевірки №АР042660 від 19.04.2024, де посадовою особою вказано, що "Під час перевірки виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт". При перевірці встановлено, що на ТЗ на ведучій осі встановлено шини розміром 235/75 R17,5. Згідно протоколу перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 від 08.05.2023 вказано шини розміром 235/70 R17,5. Вантажні перевезення (іграшки) здійснювались на підставі ТТН №Р907 від 18.04.2024" відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Повідомленнями №42798/34/24-24 від 16.05.2024, №47300/34/24-24 від 31.05.2024 відповідач інформував позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

18.06.2024 за результатами розгляду справи про порушення позивачем абзацу 3 частини першої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг з перевезення вантажу транспортним засобом, який обладнаний тахографом без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відповідач прийняв постанову №063159 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ .

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону №2344-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до підпункту 2, 19 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань - здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; - здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №2344-ІІІ:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно зі статтею 33 Закону №2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

На виконання положень статті 6 Закону №2344-ІІІ Кабінет Міністрів України 08.11.2006 прийняв постанову №1567, якою затвердив Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567). Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Пунктом 4 Порядку №1567 визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку №1567).

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Відповідно до пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно зі змістом пункту 1.3 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн з 01.06.2015.

Тобто, з 01.06.2015 вантажні транспортні засоби з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн, що використовуються для перевезень вантажів, у тому числі внутрішніх, повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно, перевізники зобов`язані забезпечувати належну експлуатацію такого тахографу та, зокрема, мати в наявності всі необхідні документи на встановлений тахограф та забезпечувати надання їх водієві для подальшого пред`явлення під час проведення перевірок.

Згідно пункту 7.1 Положення №340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567.

Пунктом 7.2 Положення №340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Посадовими особами Укртрансбезпеки під час проведення рейдових перевірок здійснюється перевірка наявності документів на встановлений тахограф (у тому числі протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу), обов`язкова наявність яких визначається відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, визначається нормами Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі Інструкція №385).

Відповідно до Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з п.3.3 Інструкції, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Адаптація тахографа до транспортного засобу оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР, - "калібрування".

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції №385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Пунктом 2.7 Інструкції №385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електроними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зобов`язаний мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до п.3.5 Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Тобто, автомобільний перевізник несе відповідальність за належне використання водіями вимог Інструкції щодо експлуатації тахографів, зокрема в частині наявності всіх, передбачених для експлуатації тахографу, документів.

Так, відповідно до акту проведення перевірки №АР042660 від 19.04.2024, складеного старшим державним інспектором ОСОБА_3 вказано, що під час перевірки виявлено порушення ст. 34 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме що на транспортному засобу DAF номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , на ведучій осі, встановлено шини розміром 235/75R17,5, згідно протоколу перевірки та адаптації тахографа до ТЗ № UA3 від 08.05.2023, вказані шини розміром 235/75R17,5, вантажні перевезення здійснювались на підставі ТТН №Р907 від 18.04.2024. Водій, під час ознайомлення із змістом акту перевірки від 19.04.2024 письмово зазначив, що протокол є в наявності, але шини не співпадають.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно протоколу перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 від 08.05.2023 вказано шини розміром 235/70 R17,5 (а.с.44)

Також, старшим державним інспектором ОСОБА_3 19.04.2024 надано пояснення на ім`я начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області, в яких зазначено, що при складанні акту ним допущено технічну описку, а саме що згідно протоколу перевірки та адаптації тахографа №UA225-0019723 від 08.05.2023 встановлені на ведучій осі шини розміром 235/75R17,5, однак фактично в ньому зазначено шини розміром 235/70R17,5.

Так, в апеляційній скарзі позивачем вказано, що зазначеного у протоколі перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 від 08.05.2023, розміру шин 235/70R17,5 взагалі не існує. Вказує, що поясненням існування такої розбіжності є допущення технічної помилки при заповненні протоколу перевірки та адаптації тахографа та внесення в графу не існуючого розміру шин 235/70R17,5, замість вірного 235/75R17,5. На підтвердження вказаного, позивачем надано до матеріалів справи висновок експертного транспортнотоварознавчого дослідження № 59-24 від 09.10.2024, відповідно якого зазначено, що пропозицій щодо продажу автомобільних шин із параметрами 235/70R17,5 відсутні.

Колегія суддів зазначає, що згідно із пунктом 2.6 Інструкції №385 ПСТ (пункти сервісу тахографів) відповідно до вимог ЄУТР повірку тахографів здійснюють періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Отже, існує два види перевірки (таріровки): чергова і позачергова.

Колегія суддів зазначає, що протокол перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 складений ще 08.05.2023, тоді як акт проведення перевірки вкладено 19.04.2024, тобто вважаючи про допущення технічної помилки при заповненні протоколу перевірки та адаптації тахографа, позивач впродовж майже року не був позбавлений можливості здійснити позачергову таріровку в пункті сервісу тахографів.

Колегія суддів вказує, що нормами чинного законодавства, зокрема Інструкцією №385 передбачено обов`язок автомобільного перевізника із забезпечення відповідних обов`язкових документів для здійснення перевезень пасажирів та/або вантажів.

В межах даних правовідносин, чинний протокол перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 від 08.05.2023 не є відповідним документом, який би підтверджував фактичний розмір пневматичних шин транспортного засобу DAF, державний н/з НОМЕР_1 на час проведення перевірки, в розрізі вимог ЗУ "Про автомобільний транспорт", Порядку проведення рейдових перевірок, затверджених постановою КМУ від 08.11.2006 №1567, Порложення № 340 та Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті № 385.

В свою чергу, відповідачем, відповідно до покладених на нього завдань, правомірно, з урахуванням вимог чинного законодавства, здійснено державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, зокрема щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Щодо експертного дослідження № 59-24 від 09.10.2024, наданого позивачем до суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів вказує, що висновок експертизи, отриманий позивачем під час розгляду справи, не впливає на висновки суду в межах даного предмету позову, оскільки вони не впливають на правомірність дій відповідача під час складання акта перевірки та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_1 та не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки експертне дослідження не спростовує наявність відмінностей між інформацією зазначеною в протокол перевірки та адаптації тахографа до ТЗ №UA225-0019723 та інформацією, зазначеною в акті перевірки від 19.04.2024.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини у даній справи, колегія суддів, дійшла висновку, що оспорювана позивачем постанова відповідача винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 по справі № 440/8281/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Л.В. Мельнікова