Справа № 240/13942/24
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/13942/24

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- скасувати наказ начальника Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова від 19.07.2022 № 270 у частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за період з 19.07.2022 по 24.12.2023.

Реєстрація даного позову проведена в автоматизованій системі документообігу суду із присвоєнням єдиного уніфікованого номеру судової справи 240/13942/24.

Для розгляду зазначеної справи, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.07.2024 визначено суддю Семенюка М.М.

30.07.2024 суддею Семенюком М.М. прийнята ухвала про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України (позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), оскільки позивач у відповідача працював на посаді викладача, тобто не був на посаді, яка віднесена до публічної служби, а відповідач в даному випадку, враховуючи предмет спору (припинення роботодавцем нарахування та виплати позивачу середнього заробітку працівнику, який не перебував на публічній службі у відповідача та був мобілізований) не є тим органом, який в спірних правовідносинах здійснював публічно-владні управлінські функції, тому взаємовідносини позивача з відповідачем не мали публічного характеру.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2024 ухвала судді ОСОБА_2 від 30.07.2024 про відмову у відкритті провадження у справі була скасована, а справа направлена до Житомирського окружного адміністративного суду для подовження розгляду. При цьому апеляційний суд вважає, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував та перебуває на військовій службі, як мобілізований, порушення прав позивача відбулось під час його перебування на військовій службі, що є публічною службою.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.12.2024 справа 240/13942/24 передана судді ОСОБА_2 .

Скасовуючи ухвалу судді ОСОБА_2 від 30.07.2024 про відмову у відкритті провадження у справі, апеляційний суд виходив з того, що оскільки на момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував та перебуває на військовій службі, як мобілізований, порушення прав позивача відбулось під час його перебування на військовій службі, що є публічною службою.

Як зазначалось суддею Семенюком М.М. в скасованій ухвалі від 30.07.2024, позивач у відповідача працював на посаді викладача, діяльність на якій не є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, тобто не був на посаді, яка віднесена до публічної служби, а відповідач в даному випадку, враховуючи предмет спору (припинення роботодавцем нарахування та виплати позивачу середнього заробітку працівнику, який не перебував на публічній службі у відповідача та був мобілізований) не є тим органом, який в спірних правовідносинах здійснював публічно-владні управлінські функції, тому взаємовідносини позивача з відповідачем не мали публічного характеру, а тому спір належить розглядати в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Той факт, що позивач, на момент прийняття спірного наказу від 19.07.2022 № 270 (а.с.39) був мобілізований і з того часу проходить військову службу не підтверджує, що взаємовідносини позивача з відповідачем, у якого він до мобілізації (призову на військову службу) 24.02.2022 (а.с.40) працював викладачем і не перебував на військовій службі не свідчить про наявність у спірних правовідносинах публічно-правових відносин, оскільки відповідач у спірних правовідносинах не здійснював публічно-владні управлінські функції, тобто не був суб`єктом владних повноважень.

Тобто відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, з приводу яких виник спір, не є публічно-правовими, а є трудовими і підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наслідком розгляду спору, який не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, може бути закриття провадження у справі або скасування рішення суду.

Отже суддя в скасованій ухвалі від 30.07.2024 висловився, що дану справу слід розглядати за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства, у зв`язку із чим наявні підстави для самовідводу судді, передбачені п.4 ч.1 ст. 36 КАС України.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, які також ураховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Салов проти України" від 06.09.2005, надаючи тлумачення поняттю "неупередженість" суду, в сенсі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Вирішується питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У відповідності до положень статей 1, 3, 8 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ з`їздом суддів України 22.02.2013, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду; суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною; суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

За змістом КАС України процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у статті 36 КАС України.

Пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України визначено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом відіграє практика Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський Суд у рішенні від 24 травня 1989 року у справі "Хаузшільдт проти Данії" зазначив, що при зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Тому важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості

Зважаючи на викладене і те, що вказані обставини (зроблений суддею в ухвалі від 30.07.2024 висновок про те, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судоинства), можуть викликати сумніви з боку учасників справи, стороннього спостерігача у неупередженості судді щодо розгляду даної справи, їх слід розглядати як реальні зовнішні чинники, що не сприяють вірі громадськості у незалежність та неупередженість суду, приходжу до висновку про задоволення самовідводу судді Семенюка М.М.

На підставі викладеного, керуючись статтями 40, 41, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Самовідвід судді Семенюка Миколи Миколайовича задовольнити.

Передати адміністративну справу для визначення судді в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена до апеляційного суду.

Суддя М.М. Семенюк