Справа № 120/10840/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2024 р. Справа № 120/10840/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прем`єр-міністра України ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано бездіяльністю відповідача щодо не подання доручення про підготовку законопроекту. Зокрема зауважує, що Прем`єр-міністр України зобов`язаний на виконання рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року видати доручення на розробку законопроекту.

Окрім того до суду позивачем було надано заяву про долучення до матеріалів справи листа Міністерства юстиції України від 10.03.2024 року.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, наголошує, що рішення Конституційного суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року не містить жодних зобов`язань ні до Кабінету Міністрі України, ні до Прем`єр-міністр України. Більше того наголошує, що право законодавчої ініціативи не прирівнюється до обов`язку.

Від позивача надійшли відповіді на відзив подібного змісту, відповідно до яких останній потворно наголошує на бездіяльності відповідача та наводить алгоритм дій, що був здійснений на виконання рішення Конституційного Суду України № 11-р(ІІ)/2023 від 13.05.2024 року.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(II)/2021 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кримінального кодексу України та за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язати Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Прем`єр-міністр України щодо не надання доручення на розробку законопроекту, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставин справи.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

16.09.2021 року Другий сенат Конституційного Суду України розглянув справу за конституційними скаргами ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81, частини першої статті 82 Кримінального кодексу України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 82 Кримінального кодексу України та за конституційною скаргою ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 81 Кримінального кодексу України (справа про перегляд вироку особі, караній на довічне позбавлення волі).

У Рішенні від 16.09.2021 № 6-р(II)/2021, досліджуючи питання про те, чи приписи Кримінального кодексу України надають можливість звільнити від покарання засуджених до довічного позбавлення волі осіб та/або звільнити їх від відбування такого покарання, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодекс не містить приписів, які визначали б порядок звільнення таких осіб. Пряма можливість їх звільнення визначена у частині другій статті 87 Кодексу, за якою актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язав Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, відповідно до Конституції України та цього Рішення.

Суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 150 Конституції України рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними і обов`язковими до виконання. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів.

Стаття 97 Закону України "Про Конституційний Суд України", Суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Так, відповідно до аналізованого рішення Конституційним Судом України обов`язок невідкладного приведення нормативного регулювання, установленого статтями 81, 82 КК України у відповідність до Конституції України та цього Рішення покладено саме на Верховну раду України.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 75 Конституції України регламентовано, що Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

У свою чергу, положення частини першої статті 93 Конституції України передбачають вичерпний перелік суб`єктів права законодавчої ініціативи на початковій стадії законодавчого процесу ініціювання законопроекту шляхом внесення його на розгляд Верховної Ради України.

Суд наголошує, що розроблення проекту закону є окремим видом діяльності, що передує стадії подання (внесення) законопроекту, і, таким чином, не стосується безпосередньо суб`єктів, визначених у частині першій статті 93 Конституції України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про правотворчу діяльність" правотворча діяльність в Україні регламентується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про правотворчу діяльність" суб`єкт правотворчої ініціативи за процедурою, встановленою Конституцією України, законом, іншим нормативно-правовим актом, реалізує правотворчу ініціативу шляхом подання в установленому порядку проекту нормативно-правового акта.

Разом із проектом нормативно-правового акта подаються: концепція (у разі її наявності); пояснювальна записка з викладенням результатів проведення оцінки потенційного впливу проекту нормативно-правового акта на суспільні відносини, висновками експертиз, якщо такі проводилися, результатами публічних консультацій (у разі їх проведення); перелік нормативно-правових актів, які необхідно прийняти або змінити для реалізації положень нормативно-правового акта в разі його прийняття (для первинних законів, кодексів); аналітичні документи публічної політики, на підставі яких розроблено концепцію та проект нормативно-правового акта (у разі їх наявності); інші супровідні документи до проекту нормативно-правового акта, передбачені законодавством України.

Порядок реалізації права законодавчої ініціативи визначений ст. 27 Закону України "Про Кабінет Міністрів України".

У свою чергу, законопроектна діяльність Кабінету Міністрів України здійснюється виключно в порядку встановленому розділом 6 Регламентом Кабінету Міністрів України, затверджений постановою від 18.07.2007 року № 950.

Так, відповідно до § 70 цього розділу законопроекти, що вносяться у порядку законодавчої ініціативи Кабінетом Міністрів на розгляд Верховної Ради, готуються Мін`юстом, іншими центральними органами виконавчої влади з дотриманням вимог, передбачених Регламентом Верховної Ради України, главами 2-5 розділу 4 цього Регламенту для проектів постанов Кабінету Міністрів, та з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Суд зауважує, що Прем`єр-міністр, керуючи роботою Кабінету Міністрів, дає доручення, які є обов`язковими для виконання членам Кабінету Міністрів, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів через відповідних міністрів, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим та головам місцевих держадміністрацій.

Суд звертає увагу, що виконання законів України, постанов Верховної Ради, актів Президента України та Кабінету Міністрів, доручень Прем`єр-міністра забезпечують міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим (§ 75 Регламенту Кабінету Міністрів України).

Так, прем`єр-міністр або за його дорученням Перший віце-прем`єр-міністр визначає органи виконавчої влади, які є відповідальними за забезпечення виконання законів України, постанов Верховної Ради та актів Президента України (§ 76 Регламенту Кабінету Міністрів України).

Суд резюмує, що положення чинного законодавства України щодо законотворчої діяльності свідчать про те, що право законодавчої ініціативи не є виключним правом Кабінету Міністрів України.

Слід звернути увагу на те, що законодавча ініціатива є правом, а не обов`язком для визначених Конституцією України суб`єктів.

Окрім того, у контексті обставин цієї справи та зазначених норм законодавства, Кабінет Міністрів України не є органом, що відповідальний за виконання рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року, оскільки вказаним рішенням жодних зобов`язань на Кабінет Міністрів України не покладено.

Відтак, суд констатує відсутність у Прем`єр Міністра обов`язку надавати будь-які доручення спрямовані на розробку відповідних законопроектів.

Таким чином, у ході розгляду судової справи, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача.

Необхідно зазначити, що виконання рішень Конституційного Суду України щодо неконституційності нормативно-правового акту повністю або в окремій частині може здійснюватися через послідовну правотворчу роботу щодо усунення прогалин, які було викликано рішенням суду через прийняття Верховною Радою України відповідних законів

Так, судом враховано, що на виконання резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 № 6-р(II)/2021 Верховною Радою України 18.10.2022 прийнято Закони України № 4048 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" та № 4049 "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини".

Отже, в контексті наведеного можна дійти висновку, що Верховною Радою України, як суб`єктом законодавчої ініціативи на якого покладено обов`язок рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року, вчинено відповідні дії на подолання проблем, які в ньому констатовані, шляхом внесення змін до законодавства України.

Водночас, адміністративний суд не є уповноваженим суб`єктом щодо встановлення факту виконання/невиконання рішень Конституційного Суду України.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до положень ст. 97 Закону України "Про Конституційний Суд України", Суд може вимагати від відповідних органів письмове підтвердження виконання рішення, додержання висновку.

До того ж, у контексті вимог позивача, суд зауважує, що відповідно до положень § 78 розділу 7 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2009 року № 712 розроблення законопроектів, що подаються до Верховної Ради Кабінетом Міністрів у порядку законодавчої ініціативи, здійснюється відповідно до перспективних і поточних планів законопроектних робіт, завдань, визначених законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради, актами Кабінету Міністрів, та за ініціативою Прем`єр-міністра.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Так, суд зауважує, що позбавлений будь-якої можливості втручатися в законотворчу діяльність суб`єкта та будь-яким чином зобов`язувати його реалізовувати своє право законодавчої ініціативи, оскільки вказане є виключним правом суб`єкта законодавчої ініціативи, зокрема й Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Прем`єр-міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович