Справа № 300/7564/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" грудня 2024 р. справа № 300/7564/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі відповідач) про:
визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у видачі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка позивача ОСОБА_2 ;
зобов`язання відповідача видати позивачу витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка позивача ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у вересні 2024 року звернулася до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із письмовою заявою про видачу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був призваний на військову службу по мобілізації у ЗС України і загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час бойових дій з військовими формуваннями російської федерації. Проте, листом відповідача від 18.09.2024 №5177/32.15.5.7-01, на думку позивача, їй безпідставно відмовлено у видачі такого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану. ОСОБА_1 вважає, що відмова відповідача у видачі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження її чоловіка порушує її конституційні права, оскільки без вищевказаного документу позивач не може звернутися за відповідними виплатами після загибелі чоловіка на війні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що 13.09.2024 позивач звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою отримання витягу про народження чоловіка. Працівником Відділу було надано консультацію щодо порядку отримання даного витягу та переліку осіб, які можуть отримати даний документ, після чого ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою, в якій просила надати їй письмову відмову про ненадання довідки про склад сім`ї чоловіка та витягу про народження чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачем розглянуто таку заяву та повідомив, зокрема, що оскільки між чоловіком та дружиною виникають сімейні, а не родинні відносини, що встановлено Цивільним та Сімейним кодексами України, не вбачається правових підстав для отримання ОСОБА_1 витягу про народження стосовно чоловіка ОСОБА_2 . Щодо надання довідки про склад сім`ї чоловіка роз`яснено, що надати запитувану довідку неможливо, оскільки видача довідок про склад сім`ї до компетенції відділів державної реєстрації актів цивільного стану не входить. З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.09.2024 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та його посадові особи діяли на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.
25.10.2024 представник позивача подав суду відповідь на відзив, у якій, з посиланням на п. 3.8. Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 №1269/5 та п. 9 розділу 1 Правил Державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, вказав на те, що фізична особа під час особистого подання заяви (запиту) про надання витягу з Реєстру пред`являє паспорт або паспортний документ, та у відповідних випадках документи, що підтверджують родинні чи сімейні стосунки. При цьому, позивачу витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка ОСОБА_2 потрібен для того, щоб подати його разом з іншими документами та отримати відповідні виплати, на які вона має право після загибелі чоловіка на війні, тобто для реалізації її прав та законних інтересів. Наголосив, що відмова відповідача позбавляє ОСОБА_1 права на отримання відповідних виплат.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступне.
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.04.2024 зареєстрували шлюб у Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 4).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Новоандріївка Пологівського району Запорізької області (а.с. 6).
13.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до відповідача щодо отримання, зокрема, витягу про народження померлого чоловіка ОСОБА_2 .
Листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.09.2024 №5177/32.15.5.7-01 ОСОБА_1 відмовлено у наданні витягу про народження чоловіка. Так, пославшись на пункти 13, 18 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064, зазначено, що оскільки між чоловіком та дружиною викають сімейні, а не родинні відносини, що встановлено Цивільним та Сімейним кодексами України, не вбачається правових підстав для отримання позивачем витягу про народження стосовно її чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 7).
Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні витягу про народження померлого чоловіка, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі Закон №2398-VI) регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Так, частиною 1 статті 6 вказаного Закону передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, їх поновлюють та припиняють їхню дію; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №2398-VI встановлено, що діяльність органів державної реєстрації актів цивільного стану ґрунтується на принципах додержання законності, захисту прав і законних інтересів громадян та держави, додержання таємниці державної реєстрації актів цивільного стану, належного документального оформлення проведеної державної реєстрації.
Порядок отримання витягів з Державного реєстру актів цивільного стану врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян» (далі Порядок №1064).
Так, пунктом 5 Порядку визначено, що особа має право звернутися за витягом з Реєстру незалежно від місця її проживання та місця державної реєстрації акту цивільного стану.
Відповідно до пункту 13 Порядку №1064, фізична особа по досягненні 16-річного віку має право на отримання витягу з Реєстру стосовно відомостей про себе та про своїх родичів за умови пред`явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки.
Згідно з пунктом 15 Порядку №1064, для отримання витягу з Реєстру реєстраторові подається заява, у якій зазначається одна з таких відомостей про фізичну особу, щодо відомостей про яку видається витяг з Реєстру:
прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), дата та місце народження особи, щодо відомостей про яку отримано запит;
серія і номер свідоцтва про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану, дата його видачі;
реєстраційний номер, за яким зареєстровано внесення відомостей про акт цивільного стану.
До заяви додається документ про внесення плати за видачу витягу з Реєстру.
Реєстратор приймає рішення про видачу витягу з Реєстру або про відмову в його видачі із зазначенням причини в день надходження відповідної заяви (п. 17 Порядку №1064).
Судом встановлено, що в даному випадку підставою наданої позивачу відмови є те, що між чоловіком та дружиною виникають сімейні, а не родинні відносини, що встановлено Цивільним та Сімейним кодексами України, а тому відповідач вважає, що в позивача, як дружини померлого чоловіка, відсутнє право на отримання витягу про його народження.
Так, пунктом 3.8 вказаної Інструкції визначено, що фізична особа під час особистого подання заяви (запиту) про надання витягу з Реєстру пред`являє паспорт або паспортний документ, та у відповідних випадках документи, що підтверджують родинні чи сімейні стосунки.
Тобто, аналіз даної норми дає підстави дійти висновку, що все ж таки у випадку також і сімейних відносин (а не тільки родинних), є підстави для видачі відповідного витягу про народження особи.
Окрім того, суд бере до уваги, що відповідно до приписів пункту 9 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, повторна видача свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, а також видача витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану при підтвердженні права особи на отримання даних документів та, в окремих випадках, родинних відносин між заявником та особою, щодо якої складено актовий запис цивільного стану. За рішенням суду фізична особа має право на ознайомлення з конфіденційною інформацією в актових записах цивільного стану про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів.
З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для отримання позивачем витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка ОСОБА_2 є те, що він є одним із необхідних документів для отримання ОСОБА_1 виплат, на які вона має право після загибелі чоловіка на війні, тобто для реалізації її прав та законних інтересів.
Також суд зауважує, що фактично у законодавстві України родичів і членів сім`ї ототожнено, як близьких родичів, які мають особливі права та/або обов`язки через тісні стосунки з особою.
Так, Кримінально-процесуальний кодекс України у ст. 32 до близьких родичів та членів сім`ї відносить, серед інших, чоловіка, дружину, батька, матір, вітчима, мачуху, сина, дочку, рідного брата, рідну сестру тощо, а також осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
У ст. 25-1 Кодексу законів про працю України близькі родичі чи свояки подані, як батьки, подружжя, брати, сестри, діти, а також батьки, брати, сестри та діти подружжя.
Закон України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» у статті 2 визначає, що близькі родичі батьки, дружина (чоловік), діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки.
Отже, враховуючи викладене, можна дійти висновку, що у законодавстві України терміни «близькі родичі» та «члени сім`ї» (в тому числі і чоловік та дружина) згадуються як споріднені терміни:
Крім того, суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 44 Конституції України, а також на статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на встановлені обставини, а також враховуючи у сукупності вищенаведені норми, суд вважає, що позивач має право на отримання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка ОСОБА_2 , а тому необхідно визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі такого витягу з підстав не перебування позивача і ОСОБА_2 у родинних відносинах.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати позивачу витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка позивача ОСОБА_2 , то суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.
Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №484/3745/17.
Проте, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
Суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У такому випадку суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України, критеріям, за загальним правилом, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Водночас, зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.
Суд зазначає, що перевірку поданої на розгляд відповідачу заяви, а саме перевірки відомостей, які зазначаються у ній, у відповідності до пункту 15 Порядку №1064, а також перевірки надання документа про внесення плати за видачу витягу з Реєстру, не може бути здійснено в межах розгляду даної справи.
З огляду на викладене, в цій частині позовних вимог підстави для задоволення позову відсутні.
Водночас, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на викладене, з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача, суд, встановивши протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка позивача ОСОБА_2 , вважає що позовні вимоги належить задовольнити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про видачу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження чоловіка позивача ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктами 32-41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 908,40 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними дії Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови ОСОБА_1 у видачі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про народження її чоловіка ОСОБА_2 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.