Справа № 140/1837/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1837/24 пров. № А/857/12418/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року (головуючий суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобовґязання вчи нити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач - 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №33 від 06.02.2024 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31.01.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06 лютого 2024 року №33 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31 січня 2024 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що 30.01.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою щодо призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за №1566/11846 (далі Порядок).

За принципом екстериторіальності було визначено орган, який розглядав заяву Позивача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення №33 від 06.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону №796-XII.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII встановлено, що призначення та виплата пенсій, потерпілим внаслідок ЧАЕС, проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) і цього Закону.

Згідно частини 1 статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 31 років (з 01.01.2024 по 31.12.2024).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають, чи постійно працювали та додатково або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 3 років. За кожних два роки проживання або роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на 1 рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення) встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Верховний Суду постанові від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, обставини у якій є подібними до обставин справи що розглядається, аналізуючи норми статті 55 Закону №796 прийшов до висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до зазначеної статті є факт проживання та (або) праці такої особи в зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993. З огляду на зазначене та на обставини справи №460/38580/22 Верховний Суд констатував, що наявність у позивачки посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та довідки органу місцевого самоврядування, яка підтверджує факт реєстрації та проживання на території гарантованого добровільного відселення більше 20 років дає право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796.

При призначенні пенсії за віком із врахуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ, до заяви про призначення пенсії додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, а саме: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи; довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), що визначено частиною 6 підпункту 5 пункту 2.1. Порядку.

Судом правильно встановлено, що страховий стаж позивача становить 32 років 08 місяців 28 днів.

Разом з тим, судом не надано належної оцінки доказам, наявним у справі, які свідчать про відсутність у позивача права на пенсію на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ.

Згідно довідки № 184 від 30.01.2024, виданої Чорнижівським старостинським округом Колківської селищної ради Волинської області, позивач з 01.01.1986 по 28.06.1986, з 03.06.1988 по 04.02.1992 та з 26.01.1993 по даний час зареєстрований в АДРЕСА_1 (відповідно Постанови Верховної Ради України від 17.08.2020 № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» на даний час Луцького району).

Відповідно до архівної довідки від 20.12.2023 № 358/01-16, виданої Поліським національним університетом позивач навчався у Житомирському сільськогосподарському інституті з 01.09.1984 по 27.06.1986 та з 29.09.1988 по 29.12.1990 (місцезнаходження навчального закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення), тому для зарахування зазначеного періоду до періоду проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення відсутні правові підстави.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) та станом на 1 січня 1993 року 3 роки.

Зважаючи на відсутність доказів факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, права на початкову величину зниження пенсійного віку позивач не має. (висновок Верховного Суду у справі №500/2422/23, постанова від 11 березня 2024 року).

Отже наведене свідчить про те, що у вказаний у довідках період (01.09.1984 27.06.1986, 29.09.1988-29.12.1990) Позивач фактично не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому період навчання не може бути зарахований до періоду проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у справах такої категорії, зокрема у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17, від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження №К/99001/22569/18, К/9901/22573/18) та від 11.03.2024 у справі №500/2422/23.

Судом першої інстанції не враховано, що період постійного проживання (постійної роботи) Позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить менше 3 років 1 рік 05 місяців 04 днів. Відповідно, право на призначення пенсії відсутнє.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяв протиправно.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою №1811 від 02.11.2023, виданою Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.14).

Позивач 31.01.2024 звернувся до територіального управління ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. До заяви додав: довідку №1811 від 02.11.2023, видану Волинською обласною державною адміністрацією (категорії 3); трудову книжку НОМЕР_1 від 27.04.1989; довідку про місце проживання від 30.01.2024 №1840, видану Чорнижівським старостинським округом №11 виконавчого комітету Колківської селищної ради Луцького району; архівну довідку Поліського національного університету №358/01-16 від 20.12.2023; паспорт громадянина України; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; військовий квиток НОМЕР_2 та інші документи (а.с.11-14,16-20,33,36).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ у Вінницькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.01.2024.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області №33 від 06.02.2024, позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (а.с.22).

У рішенні зазначено, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії його вік становив 56 роки. Страховий стаж становив 32 роки 08 місяців 28 днів, при необхідному 25 років, передбаченому статтею 26 Закону №1058-IV.

До загального страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.04.1989:

з 14.07.1984 у колгоспі «Новая жизнь» та з 24.11.1992 у колгоспі ім. Шевченка, оскільки відсутні відомості про встановлений в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання колгоспником річного мінімуму трудової участі та документа про зміну назви підприємства;

з 25.11.1992 по 20.10.1993, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою.

Згідно з довідкою №184 від 30.01.2024, зазначено місце реєстрації заявника у зоні посиленого радіологічного контролю з 03.06.1988 по 04.02.1992, проте в цей період позивач навчався в Житомирському сільськогосподарському інституті з 29.09.1988 по 04.02.1992, про що свідчить архівна довідка №358/01-16 від 20.12.2023. Таким чином, загальний період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 05 місяців 04 дні, замість необхідних 3 років.

Відтак, ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило заявнику у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до цього Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

У пункті 3 частини першої статті 14 Закону №796-XII визначено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно абзацу 4 частини 2 статті 55 Закону №796-XII передбачено зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для потерпілих від аварії на Чорнобильської ЧАЕС, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Зменшення віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (категорія 3).

При цьому приміткою до цього пункту визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частина третя статті 55 Закону №796-XII).

З огляду на викладене суд першої інстанції вірно вважав, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 №106 с. Чорниж Маневицького (Луцького) району Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до положень статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

У відповідності до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок №551) посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

За змістом абзацу 6 Порядку №551 потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

З огляду на вказане вище, правильним є твердження суду, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а, від 30.09.2020 №572/1921/17 та від 30.08.2022 №357/6372/17.

Судом першої інстанції враховано, що відповідно до протоколу засідання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян №99 від 06.10.2022, у зв`язку з відсутністю бланків посвідчень для осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії Б, вирішено громадянам, яких віднесено до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 3 видавати Довідки про те, що вони користуються пільгами та компенсаціями, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за підписом керівника, скріплені печаткою (а.с.15).

З огляду на це правильним є висновок суду, що видача позивачу Волинською обласною державною адміністрацією довідки потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року ОСОБА_1 прожив або відпрацював чи постійно навчався у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

При цьому довідка потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) №1811 від 02.11.2023, видана позивачу Волинською обласною державною адміністрацією, недійсною не визнавалась, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється.

Судом першої інстанції у даній спірній ситуації зґясовано, що звертаючись до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії, окрім довідки потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорії) №1811 від 02.11.2023, виданої Волинською обласною державною адміністрацією, позивачем надано також інші документи, а саме: довідку про місце проживання від 30.01.2024 №1840, видану Чорнижівським старостинським округом №11 виконавчого комітету Колківської селищної ради Луцького району, якою підтверджено, що позивач дійсно був зареєстрований та постійно проживав з 01.01.1986 по 28.06.1986 та з 03.06.1988 по 04.02.1992, та з 26.01.1993 по теперішній час в АДРЕСА_1 (загальний період проживання станом на 1 січня 1993 року становив 3 роки 10 місяців).

Відтак суд підставно вважав, що поданими позивачем документами підтверджено факт його постійного проживання (реєстрації) в с. Чорниж Маневицького (Луцького) району Волинської області, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 4 частини 2 ст. 55 Закону № 796-ХІІ зменшення пенсійного віку (не більше на 6 років) можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 01.01.1993 є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 рік), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно статті 55 Закону №796-XII. Початкова величина зниження пенсійного віку (на три роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Оскільки довідкою про місце проживання від 30.01.2024 №1840, виданою Чорнижівським старостинським округом №11 виконавчого комітету Колківської селищної ради Луцького району, підтверджено фактичне проживання позивача з 26.04.1986 по 28.06.1986 в с. Чорниж Маневицького (Луцького) району Волинської області, то суд вірно вважав, що це свідчить про можливість застосування до позивача початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, передбаченої статтею 55 Закону №796-XII, так як обов`язковою умовою для такого застосування є постійне проживання особи у зонах відчуження з моменту аварії на ЧАЕС (з 26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відхиляючи доводи відповідача-1 про те, що позивач не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки станом на 01.01.1993, суд правильно вказав, що оскільки ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення в с. Чорниж Маневицького (Луцького) району Волинської області фактично проживав та працював не менше 3 років станом на 01.01.1993, та в подальшому з 26.01.1993 по даний час проживає в с. Чорниж Маневицького (Луцького) району Волинської області то, відповідно, має право на зменшення пенсійного віку на 6 років.

Наявність довідки потерпілого від Чорнобильської АЕС 3 категорії є підтвердженням того, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше строку (3 років), необхідного для набуття особою такого статусу. Факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся відповідними комісіями при видачі йому довідки.

Також суд слушно зауважив, що відповідач 1 у спірному рішенні невірно вказав період навчання позивача в Житомирському сільськогосподарському інституті з 29.09.1988 по 04.02.1992, оскільки з архівної довідки Поліського національного університету №358/01-16 від 20.12.2023 вбачається, що Житомирський сільськогосподарський інститут позивач закінчив 29.12.1990 та 29.12.1990 отримав диплом встановленого зразка (а.с.36). Не є спірним також період перебування позивача на військовій службі з 28.06.1986 по 29.05.1988, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 та даними трудової книжки позивача УКР 0946873, на який посилається відповідач- 1 у відзиві на позов, оскільки в довідці про місце проживання від 30.01.2024 №1840, виданій Чорнижівським старостинським округом №11 виконавчого комітету Колківської селищної ради Луцького району, період перебування позивача на військовій службі не віднесено до періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення.

Позивач до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ звернувся 31.01.2024, тобто при досягненні 56 років, а тому зменшення пенсійного віку позивача в даному випадку становить 4 роки (60 років 4 роки).

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд підставно зазначив, що оскільки, позивач (13.08.1967 народження) із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФУ у Волинській області звернувся 31.01.2024 (після спливу трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ має бути призначена з 31.01.2024 (з дня звернення за пенсією з відповідною заявою).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі №140/1837/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула