Справа № 120/3156/24
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

04 грудня 2024 р. Справа № 120/3156/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши в письмовому проваджені заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 20.06.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.03.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.03.2024 виплачувати ОСОБА_1 перераховану пенсію за вислугу років з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", без обмеження пенсії максимальним розміром, та з урахуванням вже виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили.

Позивачем подано заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в обґрунтування якої зазначається, що відповідач відмовляється виконувати рішення суду від 20.06.2024 року, яке набуло законної сили. Так, позивач вказує, що рішенням суду у справі № 120/3156/24 встановлено, що розмір пенсії позивача з урахуванням проведеної індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185, становить 62836,88 грн. Однак після набрання рішенням у цій справі законної сили відповідач листом від 24.07.2024 повідомив про приведення пенсії позивача у відповідність та надав розрахунок пенсії станом на 01.03.2024, у якому підсумок пенсії (з надбавками) складає 54702,23 грн., з урахуванням максимального розміру пенсії сума до виплати складає 52702,23 грн. В свою чергу, на заяву позивача від 30.07.2024 року відповідач листом від 12.08.2024 повідомив позивача, що розмір пенсії після проведеного перерахунку зменшено та з 01.03.2024 підсумок пенсії з надбавками становить 54702,23 грн., а не 62836,88 грн.

Оцінюючи подану заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення в цій справі суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Як зазначалось вище, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року №1-7/2013 констатував, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У рішенні від 25 квітня 2012 року 11-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 наголосив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та зауважив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

У іншому рішенні в справі "Піалопулос та інші проти Греції" від 15 березня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Як слідує із поданої позивачем ОСОБА_1 заяви про встановлення судового контролю, позивач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області так і не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.06.2024 року у цій справі в частині, що стосується виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром з 01.03.2024 року.

Обґрунтовуючи такі твердження позивач посилається на розрахунок пенсії за вислугу років станом на 01.03.2024, згідно з яким підсумок пенсії (з надбавками) складає 54702,23 грн, який і виплачується позивачу, однак згідно з матеріалами судової справи розмір пенсії позивача повинен становити 62836,88 грн.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.

Рішенням суду від 20.06.2024 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 01.03.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01.03.2024 виплачувати ОСОБА_1 перераховану пенсію за вислугу років з урахуванням нарахованої індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", без обмеження пенсії максимальним розміром, та з урахуванням вже виплачених сум.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.03.2024 з нарахуванням індексації, внаслідок чого розмір пенсії збільшився на 1500 грн. та склав 62836,88 грн. Разом з тим, відповідач здійснює виплату пенсії лише у розмірі 61256,48 грн. у зв`язку із обмеженням пенсії максимальним розміром (а.с. 16, 29).

Таким чином, спірним на момент вирішення цієї справи були правовідносини щодо обмеження пенсії максимальним розміром, внаслідок чого така після проведеної індексації на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 виплачувалась лише у сумі 61256,48 грн., замість нарахованої за відповідними складовими з урахуванням індексації за 2024 рік суми 62836,88 грн.

В свою чергу, згідно з листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 07.06.2024 встановлено, що перерахунок пенсії позивача з урахуванням грошового забезпечення станом на 01.02.2023 було проведено на виконання рішення суду № 120/17437/23 від 06.05.2024. При цьому, як зазначає пенсійний орган, всупереч вимог постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року 3168 та від 23.02.2024 року №185, основний розмір пенсії було проіндексовано на коефіцієнт індексації, встановлений в 2023 році. Розмір пенсії позивача було приведено у відповідність з 01.07.2024 та сума пенсії складає 52746,83 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пенсії по пенсійній справі №020400375, що наведений в листі відповідача від 12.08.2024 року, станом на 01.03.2024 відповідачем на виконання рішення суду в цій справі №120/3156/24 пенсія позивачу з 01.03.2024 виплачується з урахуванням проведеної індексації на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 в розмірі 1500 грн. та без обмеження максимальним розміром. При цьому підсумок пенсії (з надбавками) складає 54702,23 грн., сума пенсії, яку отримає позивач, є аналогічною.

Разом з тим, позивач вважає, що розмір належної йому на пенсії на виконання рішення суду в цій справі складає 62836,88 грн.

Суд не погоджується з доводами позивача, що виплата пенсії в меншому розмірі, а саме 54702,23 грн., замість 62836,88 грн, здійснюється відповідачем саме на виконання рішення суду в цій справі.

Суд зауважує, що відповідно до наданого позивачем розрахунку пенсії по пенсійній справі №, що викладений в листі відповідача від 24.07.2024 року, встановлено, що станом на 01.03.2023 та на 01.03.2024 року позивачу не встановлена та не виплачується індексація грошового забезпечення станом на 01.03.2022 та на 01.03.2023.

В свою чергу, згідно з листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 07.06.2024 встановлено, що перерахунок пенсії позивача з урахуванням грошового забезпечення станом на 01.02.2023 було проведено на виконання рішення суду № 120/17437/23 від 06.05.2024. При цьому, як зазначає пенсійний орган, всупереч вимог постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року №168 та від 23.02.2024 року №185, основний розмір пенсії було проіндексовано на коефіцієнт індексації, встановлений в 2023 році. Розмір пенсії позивача було приведено у відповідність з 01.07.2024 та сума пенсії складає 52746,83 грн.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем фактично зменшено розмір пенсії позивача за рахунок здійснення перерахунку пенсії на виконання рішення суду в іншій справі № 120/17437/23 та виключення індексації за 2022 р. та 2023 р., що не було предметом спору в даній справі та оцінка правомірності не нарахування індексацій за 2022 р. та 2023 р. в цій справі не надавалась.

Більш того, відповідні дії щодо зменшення розміру пенсії пенсійним органом проведено після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В той же час, відповідно до розрахунку пенсії по пенсійній справі №020400375, що наведений в листі відповідача від 12.08.2024 року, станом на 01.03.2024 відповідачем на виконання рішення суду в цій справі №120/3156/24 пенсія позивачу з 01.03.2024 виплачується з урахуванням проведеної індексації на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 в розмірі 1500 грн. та без обмеження її максимальним розміром. При цьому підсумок пенсії (з надбавками) складає 54702,23 грн., а сума пенсії, яку отримає позивач, є аналогічною.

Таким чином, зміна розміру пенсії позивача на виконання іншого рішення суду, а саме в справі № 120/17437/23, не може свідчить про те, що рішення суду в даній справі не виконано.

На переконання суду, встановлені в цій справі обставини свідчать, що відповідачем виконано рішення суду в цій справі відповідно до резолютивної частини рішення від 20.06.2024, що виключає необхідність встановлення судового контролю за виконанням вказаного рішення.

Відтак, подана заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі є необґрунтованою, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року у справі №120/3156/24.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна