Справа № 360/1203/24
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в ухваленні додаткового рішення

09 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1203/24

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позов адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 29 січня 2020 року по 18 липня 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

28 листопада 2024 року від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій заявник, з посиланням на пункт 7 статті 139 КАС України, просить ухвалити додаткове судове рішення у справі щодо розподілу судових витрат та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6200,00 грн.

Порядок та підстави ухвалення у справі додаткового судового рішення врегульовані статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Приймаючи до уваги, що справа № 360/1203/24 розглянута у порядку письмового провадження, заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення розглянуто в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи заяви щодо необхідності ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у її задоволенні з огляду на таке.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 КАС України.

Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143 КАС України); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143 КАС України); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частина перша статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у пункті 53 постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (зміст якої кореспондує положенням частини сьомої статті 139 КАС України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21, у якій сформував такі загальні підходи до стягнення витрат у суді касаційної інстанції. Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України".

У постанові від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22 у розвиток зазначеної вище позиції об`єднаної палати Верховний Суд указав, що, за загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового судового рішення в цій частині. Зазначення ж у прохальній частині касаційної скарги узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами касаційного розгляду не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення.

Застосовуючи зазначені висновки та правові норми до правовідносин, що виникли у цій справі, дослідивши матеріали справи № 360/1203/24 судом встановлено, що під час розгляду даної справи представник позивача із заявою/клопотанням щодо необхідності розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, із зазначенням причин, які унеможливлюють подання відповідних доказів до ухвалення рішення, та повідомленням про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення, до суду не звертався.

Вимога про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу заявлена представником первісно в позовній заяві.

В мотивувальній частині позовної заяви представником позивача, в обґрунтування вимоги, заявленої в прохальній частині, щодо розміру витрат на правничу (правову) допомогу зазначено: «Відповідно до договору від 18 липня 2024 року № 2024-0269 про надання правничої (правової) допомоги сума витрат позивача за послуги надані адвокатським об`єднанням у суді першої інстанції становить 6200,00 грн».

З урахуванням зазначеного, представник просила стягнути з Військової частини НОМЕР_1 витрати на правничу (правову) допомогу.

В мотивувальній частині рішення від 25 листопада 2024 року у справі № 360/1203/24 щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу (правову) допомогу, понесених за послуги, надані адвокатським об`єднанням у суді першої інстанції, в сумі 6200,00 грн, суд зазначив таке.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката суду надано договір про надання послуг правничої (правової) допомоги від 18 липня 2024 року № 2024-0269.

Дослідженням Договору встановлено, що Адвокатське об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» (надалі - Виконавець) в особі Керуючого партнера Іщенко Ганни Михайлівни, яка діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ОСОБА_1 (надалі Замовник, Довіритель), з іншої сторони, уклали цей Договір про надання послуг правничої (правової) допомоги.

Згідно з позовною заявою її подано в інтересах позивача та підписано адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною.

На підтвердження повноважень адвоката в матеріали справи надано ордер від 19 вересня 2024 року серії АІ № 1697824 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Луганському окружному адміністративному суді, зі змісту якого слідує, що цей ордер виданий адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

При цьому суду не надано жодних доказів, що адвокат Єнокян Катерина Леонідівна входить до Адвокатського об`єднання «Ганна Іщенко та партнери», а також, що цим Адвокатським об`єднанням доручено Єнокян Катерині Леонідівні надавати Іванову Віктору Вікторовичу правничу допомогу на виконання умов договору від 18 липня 2024 року № 2024-0269.

Отже, наданими в матеріали справи документами не підтверджено надання Адвокатським об`єднанням Ганна Іщенко та партнери послуг Іванову Віктору Вікторовичу.

Договору про надання послуг правничої (правової) допомоги, укладеного позивачем безпосередньо з адвокатом Єнокян Катериною Леонідівною, суду не надано.

Також суд зауважує, що за умовами вище вказаного Договору позивач здійснює авансування вартості правової допомоги в розмірі 6200,00 грн (підпункт 4.2.1).

Вказані обставини свідчать, що позивач здійснив оплату вартості правової допомоги в розмірі 6200,00 грн ще до отримання такої допомоги.

Тобто на момент подання цього позову до суду та розгляду даної справи оплата послуг Адвокатського об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» з надання правничої допомоги Івановим В.В. вже здійснена.

Проте в матеріали справи не надано відповідних доказів здійснення позивачем такої сплати.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 6200,00 грн.

Отже, з огляду на наведене, судом в рішенні від 25 листопада 2024 року питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 6200,00 грн, вирішено по суті, та за наслідком наданих доказів адвокатом, суд відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача.

Тобто при ухвалені рішення від 25.11.2024 у справі № 360/1203/24 суд вирішив питання про судові витрати.

Враховуючи, що представник позивача не подав заяви, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала суду правові передумови для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, і питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат на правничу (правову) допомогу вирішено судом у рішенні від 25 листопада 2024 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття додаткового судового рішення. Відтак, заява представника позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова