Справа № 620/4597/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року Чернігів Справа № 620/4597/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Командира військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Командира Військової частини НОМЕР_1 , в якій, з урахуванням доповненого позову, поданого на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, просить суд:

- визнати бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_2 протиправною та зобов`язати його розпорядитися про надання ОСОБА_1 і суду, для здійснення контролю виконання судового рішення, командиром військової частини НОМЕР_3 довідки про грошові виплати і довідки про вартість речового майна, що належить для видачі;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розпорядитися про надання ОСОБА_1 і суду, для здійснення контролю виконання судового рішення, та на розгляд спеціально утвореній і діючій у складі військової частини НОМЕР_1 комісії довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, для визначення наявності у позивача права на встановлення статусу УБД, форма якої встановлена додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2023 року № 887, а також витягу із журналу БД військової частини НОМЕР_3 про безпосередню участь позивача у бойових діях у складі військової частини НОМЕР_3 .

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що, згідно зі статтею 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 24.02.2022 №1 він був призваний на військову службу за призивом осіб із числа резервістів у особливий період, зарахований до особового складу частини і призначений на посаду заступника командира військової частини. У жовтні 2022 позивач виключений зі складу частини у зв`язку з переміщенням для подальшого проходження служби у військовій частині НОМЕР_4 . При виключенні зі складу військової частини НОМЕР_3 з позивачем не здійснений повний розрахунок грошовим і речовим забезпеченням, а також не надані довідки про грошові виплати у зрозумілому вигляді та про вартість неотриманого речового майна, довідки та витяги з журналу бойових дій про участь ОСОБА_2 у бойових діях. Внаслідок таких протиправних дій позивач позбавлений можливості перевірити повноту розрахунку грошового забезпечення. Щодо протиправності дій командира військової частини НОМЕР_3 позивач звернувся із відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 щодо наведення ладу у підлеглій йому частині, втім відповідач також вчиняє бездіяльність, що призводить до порушення прав позивача на належне грошове та речове забезпечення.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2024 скасовано ухвалу суду першої інстанції, справу направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 позовна заява залишена без руху та встановлений строк для виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.10.2024 відкрито провадження в адміністративній справи та призначений її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача, у встановлений судом строк надійшов відзив на позов, у якому командир військової частини НОМЕР_1 з позовними вимогами ОСОБА_1 не погоджується, у їх задоволенні просить відмовити з підстав необґрунтованості та відсутністю правових підстав. Зазначив, що позивачу, у межах розгляду судової справи № 620/9068/22, була надана довідка про доходи з березня 2022 року (за лютий) по листопад 2022 року (за жовтень) військовою частиною НОМЕР_5 . В частині довідки про речове забезпечення вказує, що відповідно до норм чинного законодавства, позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються, тобто при звільненні в нього не виникає право на отримання таких речей. Наведене свідчить, що у позивача не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Відповідно, у військової частини НОМЕР_3 не виникло обов`язку щодо видачі спірної довідки про вартість речового майна. Разом із тим, відповідач вказує на те, що військова частина НОМЕР_3 є окремою військовою частиною зі своїм командиром, окремим штатом, власним діловодством та інше. Віддання розпорядження, в даному випадку щодо надання довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України та витягу із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_3 про безпосередню участь Позивача у бойових діях в складі військової частини НОМЕР_3 , може бути розцінене як форма втручання в діяльність командира військової частини НОМЕР_3 , оскільки у командира військової частини НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація стосовно безпосередньої участі Позивача у бойових діях в складі військової частини НОМЕР_3 , так як Позивач проходив військову службу не у військовій частині НОМЕР_1 , а у військовій частині НОМЕР_3 .

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 24.02.2022 № 1 ОСОБА_1 призвали по мобілізації на військову службу і зарахували до списків особового складу та призначили на посаду заступника командира в/ч НОМЕР_3 , штатна категорія майора, 24 тарифний розряд (а.с.67).

20.10.2022 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_5 (через військову частину НОМЕР_3 ) із рапортом щодо виплати недоотриманого грошового забезпечення за виконання бойового завдання за період з 05 квітня по 15 вересня 2022 року з розрахунку по 70 000,00 грн (а.с. 67 зворотна сторона).

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 31.10.2022 № 250 солдата ОСОБА_1 номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , призначеного наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 25.10.2022 №64РС на посаду солдата резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 , вважати таким, що справи та посади здав і вибув до нового місця служби. З 31.10.2022 виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.68).

08.02.2024 позивач звернувся із клопотанням до військової частини НОМЕР_3 про надання йому довідки про безпосередню участь у захисті України (а.с. 72).

11.06.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_5 із рапортом про подальше проходження служби, а також щодо невидачі військовою частиною НОМЕР_3 довідки про участь у бойових діях та довідки про грошове забезпечення (а.с. 23).

13.07.2024 позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомив про бездіяльність командирами військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_5 в частині не надання відповідей на його рапорти (а.с. 74).

Зважаючи на тривалу бездіяльність командиром військової частини НОМЕР_3 , а в подальшому не вчинення командиром військової частини НОМЕР_1 будь-яких контролюючих дій щодо зобов`язання надання відомостей на подані позивачем рапорти, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ (далі - Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно із частинами першою третьою статті 17 Закону №1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

За змістом статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України: приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного наказу) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підвимогам діючого законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.2022 (далі Закон № 2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За приписами частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

За змістом частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

До видів військової служби, згідно із частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

З огляду на матеріали справи позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 за призивом під час мобілізації (а.с. 67). Доказів скасування або внесення змін до вказаного наказу, що стосується порядку призиву ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) (далі - Порядок №178).

Згідно із пунктом 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

У той же час, завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначає Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (далі - Інструкція №232).

Згідно із пунктом 2 розділу I Інструкції №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 регламентовано, зокрема, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язано з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Пунктом 2 розділу IV Інструкції №232 установлено, що теплі речі (за винятком БЄК) за військовослужбовцями строкової служби та мобілізованими не закріплюються, а видаються в тимчасове використання. Порядок їх використання встановлюється командиром військової частини. Після закінчення зимової пори року теплі речі вилучаються, піддаються хімічному чищенню, ремонтуються та здаються для зберігання на речовий склад військової частини.

Відповідно до пункту 29 розділу V Інструкції №232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог Інструкції позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються, тобто при звільненні в нього не виникає право на отримання таких речей.

Наведене свідчить, що у позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення військової частини НОМЕР_3 відповідно до Указу Президента України не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби. Відповідно, у військової частини НОМЕР_3 не виникло обов`язку щодо видачі позивачу спірної довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, адже видача останньої зумовила б виникнення обставин, за яких відповідач всупереч положенням Інструкції №232 був би зобов`язаний виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію, на яку, як зазначалось вище, він не набув право.

Окрім того, суд зазначає, що позивачем, під час звернення до суду з цим позовом додано до матеріалів справи довідку про доходи ОСОБА_1 за період проходження служби з лютого по жовтень 2022 року включно (а.с. 71).

Відповідно до рішення Міністра оборони України від 13.06.2022 № 1265З/з про включення Командування Сил територіальної оборони до мережі розпорядників коштів другого рівня та окремого доручення Міністра оборони України від 02.03.2022 № 248/1200 щодо надання права начальнику фінансового органу розпорядника коштів другого ступеня зараховувати військові частини на фінансове забезпечення до інших частин та з метою оптимізації фінансового забезпечення військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України Військова частина НОМЕР_1 , з дня формування, не була та не є розпорядником бюджетних коштів та постійно перебувала(є) на фінансовому та інших видах забезпечення, в тому числі і на речовому, інших військових частинах, зокрема, з дня формування до 31 липня 2022 року до військової частини НОМЕР_6 , з 01 серпня 2022 року по 31 липня 2023 року до військової частини НОМЕР_5 , з 01 серпня 2023 року до військової частини НОМЕР_7 . Водночас, військова частина НОМЕР_3 з дня формування була зарахована на фінансове забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 01 серпня 2022 року зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_5 .

Відповідно до пункту 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу); за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Як встановлено судом ОСОБА_1 звернувся до начальника регіонального управління Сил ТрО із рапортом, що зареєстрований у відповідача 21.10.2022 (а.с. 69-70) та рапортом від 13.07.2024 (а.с. 74).

Разом із тим, як вказує позивач, військовою частиною НОМЕР_1 рапорти залишені без відповіді. Своєю чергою відповідач надаючи відзив на позов не надає жодного доказу надання відповіді на паперовий рапорт військовослужбовця.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд погоджується із доводами ОСОБА_1 щодо бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 в частині розгляду рапорту позивача.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом із тим, зважаючи на заявлені вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зобов`язати командира військової частини НОМЕР_3 вчинити певні дії, суд зауважує, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, про протиправність бездіяльності відповідача щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 та при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом: визнання протиправною бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача розглянути подані позивачем рапорти в межах наявних повноважень.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 від 21.10.2022 та від 13.07.2024.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 21.10.2022 та від 13.07.2024 в межах наявних повноважень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Відповідач: Командир військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 .

Дата складення повного рішення суду - 05.12.2024.

Суддя Ю. О. Скалозуб