Справа № 420/33862/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особі-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ГУ ДПС), в якому просить визнати протиправним та скасувати у повному обсязі рішення ГУ ДПС №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024, у зв`язку із чим поновити з 30.09.2024 року реєстрацію у якості платника Єдиного податку її - ФОП ОСОБА_1 .

Позивачка зазначила, що ГУ ДПС проведено перевірку щодо порушення умов перебування на спрощеної системі оподаткування, обліку та звітності, за результатом якої складено акт №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024, на підставі якого прийнято рішення №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024 про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи її ФОП ОСОБА_1 .

В рішенні вказано, що підставою для анулювання реєстрації як платника єдиного податку є здійснення нею видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування (абз.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 Податкового кодексу України (далі ПКУ), а саме за кодом КВЕД 61.90. «Інша діяльність у сфері електрозв`язку».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що дійсно одним із видів її діяльності є інша діяльність у сфері електрозв`язку (код КВЕД 61.90). Проте із переліку, який включає в себе даний код, вона здійснює лише один вид діяльності надання доступу до мережі Інтернет, що підтверджується публічним абонентським договором на постачання електронних комунікаційних мереж.

Абзацом 8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПКУ передбачені обмеження перебування на єдиному податку суб`єктів господарювання, які здійснюють: 1) поштовий зв`язок; 2) телефонний зв`язок; 3) діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.

Позивачка наголошує, що послуг технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж нею не надається. Крім того, вона не займається ні поштовим, ані телефонним зв`язком.

Згідно з роз`ясненнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, викладених у листі №01-7119/111 від 29.12.2021, здійснення технічної експлуатації власних мереж для реалізації договору надання доступу до мережі Інтернет (Абонентського договору) не надає підстав вважати що за абонентським договором надаються послуги технічного обслуговування, оскільки такі послуги не входять у предмет абонентського договору.

Таким чином, здійснення діяльності за кодом КВЕД 61.90 не може бути критерієм визначення заборонених для застосування на Єдиному податку видів господарської діяльності, оскільки крім зазначених у абз.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПКУ кодом КВЕД 61.90 визначені інші види діяльності, які не заборонені для здійснення суб`єктами господарювання, перебуваючи на єдиному податку.

Крім того, про протиправність прийнятого рішення також свідчить те, що в акті не визначено вид перевірки проведено відповідачем, результатом якої стало складання акту. Позивачка зазначила, що ймовірно (хоча це прямо не зазначено у акті) акт став наслідком саме камеральної перевірки. Проте проведена перевірка з питання правомірності застосування суб`єктом господарювання єдиного податку не віднесено до виключного переліку питань, що можуть бути встановлені камеральною перевіркою згідно до ПКУ.

Серед іншого позивачка стверджує, що відповідачем не надано об`єктивної можливості вплинути на акт перевірки та його наслідки, оскільки подані нею 25.09.2024 року заперечення на акт перевірки розглянуті 22.10.2024 року, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення 30.09.2024 року.

Ухвалою суду від 05.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі.

05.11.2024 року надійшла заява позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення ГУ ДПС №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024 на період до набрання законної чинності рішення у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову по цій справі.

До суду від представника ГУ ДПС надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне.

На підставі п.299.11 ст.299 ПКУ ГУ ДПС проведено перевірку щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності ФОП ОСОБА_1 .

Під час перевірки використані інформаційні системи центрального рівня та встановлено, що платником єдиного податку третьої групи і ставкою 5 відсотків порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання (абз. 8 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ).

Представник відповідача зазначив, що фізичні особи-підприємці, які обрали здійснювати діяльність за код КВЕД 61.90 та надають електронні комунікаційні послуги не мають права застосовувати спрощену систему оподаткування.

Висновком перевірки відповідно до п.299.11 ст.299 ПКУ та встановлених порушень згідно вимог абз.5 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ ФОП ОСОБА_1 проведено анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи за рішенням ГУ ДПС, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення, тобто з 30 вересня 2024 року.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.06.2024 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основний вид діяльності за кодом КВЕД 62.02 «Консультування з питань інформатизації», серед інших видів «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» (код КВЕД 61.90).

Головним державним інспектором Одеського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС ОСОБА_2 на підставі п.299.11 ст.299 ПКУ проведено перевірку щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності ФОП ОСОБА_1 , за результатом якої складено акт №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024.

Згідно з актом перевірки головним державним інспектором, використовуючи інформаційні системи центрального рівня, встановлено, що платником єдиного податку третьої групи ФОП ОСОБА_1 порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку зі здійсненням виду діяльності за кодом КВЕД 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку», який не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування.

Копія акту перевірки №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024 направлена на податкову адресу позивачки та отримана нею 25.09.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №180.

30.09.2024 року ГУ ДПС прийнято рішення №1252/15-32-24-07-21 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01 жовтня 2024 року.

Рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку отримано позивачкою 09.10.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №744.

17.10.2024 року до ГУ ДПС від позивачки за вхід. №115572/6 надійшли заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду яких ГУ ДПС листом від 28.10.2024 №14436/КПР/15-32-24-07-06 ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що заперечення подано з порушенням вимог ст.86 ПКУ - протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта.

Вважаючи рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

ПКУ регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

В акті №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024 року відсутні чіткі вказівки на вид перевірки, що проведено відносно ФОП ОСОБА_1 , що на думку суду є недоліком цього документу.

Враховуючи, що перевірку проведено посадовою особою відділу проведення камеральних перевірок ГУ ДПС, суд дійшов висновку, що суб`єктом владних повноважень проведено саме камеральну перевірку суб`єкта господарювання.

Згідно з пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні».

Згідно з п.п.76.1, 76.2 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення цього виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Чинним податковим законодавством визначений вичерпний перелік підстав та видів перевірок, які мають право призначати та проводити контролюючі органи, в розумінні ст.19 Конституції України.

Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки не має правових підстав для визначення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки останні перебувають поза межами цієї перевірки.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень під час проведення камеральної перевірки, за результатами якої складено акт №39757/15-32-24-07 від 13.09.2024, з`ясував питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення такого виду податкової перевірки.

Суд вважає, що інформація, яка зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного ним заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку.

Стосовно виявлених порушень, покладених в основу оскаржуваного рішення, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з приписами п.п.291.2, 291.3 ст.291 ПКУ спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених дією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп визначені пунктом 291.5 статті 291 ПКУ.

Зокрема, відповідно до п.п.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Таким чином, законодавцем визначено підстави, за наявності яких суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи, а саме, які здійснюють діяльність з надання послуг: 1) поштового зв`язку; 2) телефонного зв`язку (фіксованого з проводним та безпроводним доступом, рухомого); 3) послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.

01.01.2022 року набрав чинності Закон України «Про електронні комунікації» №1089-IX від 16.12.2020 року (далі Закон №1089-IX), який визначає правові та організаційні основи державної політики у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра, а також права, обов`язки та відповідальність фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у відповідній діяльності або користуються електронними комунікаційними послугами.

Згідно з п.70, 85, 87 ст.2 Закону №1089-IX у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- оператор електронних комунікацій (оператор) - суб`єкт господарювання, який володіє, здійснює експлуатацію та управління електронними комунікаційними мережами та/або пов`язаними засобами.

У разі постачання електронних комунікаційних мереж оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних мереж.

У разі постачання електронних комунікаційних послуг оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних послуг;

- постачальник електронних комунікаційних мереж - суб`єкт господарювання, який надає послуги доступу до електронної комунікаційної мережі, що знаходиться в його володінні, та до пов`язаних з нею засобів, або з використанням віртуальних мереж;

- постачальник електронних комунікаційних послуг - суб`єкт господарювання, який фактично надає та/або має право надавати електронні комунікаційні послуги на власних мережах та/або на мережах інших постачальників електронних комунікаційних послуг.

Таким чином, відповідно до Закону №1089-IX будь-який оператор електронних комунікацій може бути постачальником електронних комунікаційних мереж та/або послуг, але не кожен постачальник електронних комунікаційних послуг є оператором електронних комунікацій.

Згідно з п.104 ст.2 Закону №1089-IX регуляторний орган - центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку (далі НКЕК/регуляторний орган) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.4 ч.3 ст.4 Закону регуляторний орган здійснює виконання своїх функцій шляхом, зокрема, надання офіційних узагальнених роз`яснень у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку. Узагальнені роз`яснення оприлюднюються на офіційному веб-сайті регуляторного органу.

03.04.2024 року НКЕК прийнято рішення №170 «Про надання офіційного узагальненого роз`яснення щодо деяких питань визначення видів електронних комунікаційних послуг», який оприлюднено на офіційному веб-сайті регуляторного органу та на офіційному веб-сайті Верховної Ради України (zakon.rada.gov.ua).

В Офіційному узагальненому роз`ясненні регуляторним органом наведено види електронних комунікаційних послуг, які максимально відповідають видам діяльності, зазначеним у п.п. 8 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ, а саме: 1) послуга міжособистісної електронної комунікації з використанням нумерації, Код послуги - IC. S1; 2) послуга технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, Код послуги - OS. S1.

Підставою прийняття оскаржуваного рішення слугувала наявність у центральних базах даних ГУ ДПС відомостей, що позивачка здійснює вид економічної діяльності за кодом КВЕД 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку».

Між тим згідно з Класифікатором видів економічної діяльності 2010 року клас 61.90 включає:

1) надання спеціалізованих телекомунікаційних додатків, таких як супутниковий трекінг (визначення місцезнаходження через супутник), комунікаційна телеметрія (техніка вимірювання відстані), та експлуатацію радіолокаційних станцій;

2) експлуатацію супутникових терміналів функціонально пов`язаних з однією або більше наземними телекомунікаційними системами та здатними передавати й одержувати дані від супутникових систем;

3) надання доступу до мережі Інтернет через мережі, встановлені між клієнтами та Інтернет-провайдерами, що не належать або контролюють ISP, таких як комутований доступ до мережі Інтернет тощо;

4) надання телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет в загальнодоступних будівлях;

5) надання телекомунікаційних послуг за допомогою існуючих телекомунікаційних з`єднань; - передавання голосу в реальному часі через Інтернет-протокол (VOIP);

6) перепродаж телекомунікаційних послуг (наприклад, купівля та перепродаж ємності мережі без надання додаткових послуг).

При цьому, клас 61.90 не включає надання доступу до мережі Інтернет операторами телекомунікаційної інфраструктури.

Суд вважає, що положення ПКУ необхідно застосовувати з урахуванням специфіки класифікації видів економічної діяльності (КВЕД). Так клас 61.90 охоплює широкий спектр діяльності, який включає надання спеціалізованих телекомунікаційних послуг, таких як супутниковий трекінг, комунікаційна телеметрія, VOIP, а також доступ до Інтернету через мережі, що не належать операторам телекомунікаційної інфраструктури.

Тобто застосування позивачкою спрощеної системи оподаткування можливе за умови, що види діяльності, які нею фактично здійснюються, не належать до переліку послуг заборонених ПКУ.

Однак в оскаржуваному рішенні відповідачем не було досліджено та встановлено, який конкретний вид (види) економічної діяльності у межах класу 61.90 виконується позивачкою.

Суд вважає, що відсутність аналізу ГУ ДПС конкретних видів діяльності, що виконуються позивачкою в межах класу 61.90 призвела до необґрунтованого обмеження її права на застосування спрощеної системи оподаткування, яке пов`язане саме із дослідженням конкретних видів діяльності, що виконуються нею в межах класу 61.90.

Суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачка здійснювала саме ті види діяльності, які визначені п.291.5 ст.291 ПКУ як несумісні зі спрощеною системою оподаткування.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПКУ у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Суд вважає, що ГУ ДПС приймаючи оскаржуване рішення діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки не надав оцінки діяльності суб`єкта господарювання в межах відповідного класу КВЕД, від чого залежить реалізація його права на застосування спрощеної системи оподаткування.

Враховуючи те, що в рішенні відсутні мотиви його прийняття в частині оцінки видів діяльності позивачки в рамках відповідного класу КВЕД, суд дійшов висновку про невмотивованість прийнятого рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивачка у змісті позову просить поновити її реєстрацію як платника єдиного податку з 30.09.2024 року, однак суд вважає, що відсутні підстави для поновлення її прав з цієї дати, оскільки рішенням ГУ ДПС від 30.09.2024 року №1252/15-32-24-07-21 виключено позивачку з реєстру платників єдиного податку з 01.10.2024 року.

З метою відновлення порушених прав позивачки суд вважає необхідним зобов`язати відповідача поновити реєстрацію позивачки платником єдиного податку саме з 01.10.2024 року шляхом включення до реєстру платників єдиного податку.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.73-76 КАС України).

Статтею 76 КАС України визначено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою (фізичною особою-підприємцем) за подання даного позову немайнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн - за ставкою 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання позову.

Водночас, згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки позовна заява подана позивачкою через підсистему «Електронний суд» ставка судового збору за подання цього позову понижається на коефіцієнт 0,8 та складає 2422,40 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що по даній справі з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2300 грн.

Що стосується надмірно сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн він підлягає поверненню позивачці у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст.2,5,6,7,9,139,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС в Одеській області №1252/15-32-24-07-21 від 30.09.2024 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01 жовтня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку з 01.10.2024 року шляхом включення до реєстру платників єдиного податку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2300 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва