Справа № 380/7041/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/7041/24 пров. № СК-А/857/16932/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Курильця А.Р., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі № 380/7041/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кисельовою О.Й., в м. Львові в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Держави України в особі Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), у якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача;

- зобов`язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ДПС у Львівській області щодо надання ОСОБА_1 неповної інформації на запит від 18.03.2024 № 44-44-24.

3обов`язано відповідача повторно розглянути запит позивача від 18.03.2024 № 44-44-24 та надати повну та вичерпну інформацію на пункти 9, 10, 11 запиту, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на наказ Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 «Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів». Відповідач зауважує, що реєстри на відправлену кореспонденцію зберігаються організацією 1 рік. Таким чином, ГУ ДПС у Львівській області не володіє інформацією щодо поштових квитанцій про надсилання на поштову адресу позивача запитуваних податкових повідомлень-рішень, а також доказами їх отримання позивачем.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 18.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із запитом на отримання публічної інформації № 44-44-24, у якому просив надати наступну інформацію/документ (мовою оригіналу):

« 1. Податкове рішення повідомлення ППР № 0-1303 на суму 6520,19 грн.

2. Податкове рішення повідомлення ППР № 0-1303 на суму 2312,63 грн.

3. Податкове рішення повідомлення ППР № 0-1303 на суму 2158,03 грн.

4. Податкове рішення повідомлення ППР № 0-1303 на суму 10298,63 грн.

5. Податкове рішення повідомлення ППР № 0-1303 на суму 5464,50 грн.

6. Податкове рішення повідомлення ППР № 0-1303 на суму 4951,85 грн.

7. Детальний розрахунок суми податку на нерухоме майно відмінне від земельного податку відповідно до ППР № 0-1303, № 0-1303, № 0107266 -5405-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303.

8. Рішення органу місцевого самоврядування Покровської міської ради Дніпропетровської області про встановлення ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на підставі якого було проведено нарахування сум податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, або зазначити номер і дату прийняття такого рішення.

9. Поштову квитанцію, якою податкові рішення повідомлення ППР № 0 -1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303 були направлені ОСОБА_2 .

10. Документ/доказ отримання ОСОБА_3 податкових рішень повідомлень ППР № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303 № 0-1303, № 0-1303.

11. Документ, що підтверджує оплату поштового відправлення, яким ППР № 0107264 -5405-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0107268- 5405-1303, № 0-1303 були направлені ОСОБА_2 .

Якщо такі документи відсутні, то так чітко і напишіть, що такі документи відсутні».

21.03.2024 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області листом № 1829/7/04-36-24-18-10 надало позивачу відповідь на запит від 18.03.2024 № 44-44-24, вказавши, що винесення податкових повідомлень-рішень (форма Ф), а саме: ППР № 0-1303 на суму 6520,19 грн; ППР № 0-1303 на суму 2312,63 грн; ППР № 0-1303 на суму 2158,03 грн; ППР № 0-1303 на суму 10298,63 грн; ППР № 0-1303 на суму 5464,50 грн; ППР № 0-1303 на суму 4951,85 грн, та направлення їх на адресу платника податків проведено ГУ ДПС у Львівській області. У зв`язку з викладеним, керуючись вимогами статті 22 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації», ГУ ДПС надсилає IC «Управління документами» для розгляду в межах компетенції, запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 18.03.2024 № 44-44-24 (вх. ГУ ДПС № 94/31П від 19.03.2024).

28.03.2024 ГУ ДПС у Львівській області, розглянувши запит про надання публічної інформації від 18.03.2024 № 44-44-24, зазначило (мовою оригіналу):

«Відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПКУ ГУ ДПС у Львівській області фізичній особі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за 2019 рік сформовано податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки :

- № 0-1303 від 29.05.2020р. на суму 4951,85 грн. за нежитлове приміщення загальною площею 130,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

- № 0-1303 від 29.05.2020р. на суму 5464,50 грн. за нежитлове приміщення загальною площею 143,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

- № 0-1303 від 29.05.2020р. на суму 10298,63 грн. за нежитлове приміщення загальною площею 271,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ;

- № 0-1303 від 29.05.2020р. на суму 6520,19 грн. за нежитлове приміщення загальною площею 171,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ;

- № 0-1303 від 29.05.2020р. на суму 2312,63 грн. за нежитлове приміщення загальною площею 60,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 ;

- № 0-1303 від 29.05.2020р. на суму 2158,03 грн. за нежитлове приміщення загальною площею 44,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_4 .

Дані об`єкти нерухомого майна перебувають у власності ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) відповідно до даних ІКС «Податковий блок» та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Надаємо детальний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).

ГУ ДПС у Львівській області фізичній особі ОСОБА_1 при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік застосована ставка податку відповідно до рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області № 7 від 22.06.2018р.

Вище перераховані податкові повідомлення-рішення були відправлені Укрпоштою на адресу: АДРЕСА_5 . Повідомляємо, що згідно наказу Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5 «Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», реєстри на відправлену кореспонденцію зберігаються організацією 1 рік, та після закінчення однорічного терміну ліквідовуються…».

До листа від 28.03.2024 № 77/ЗПІ/13-01-24-11 відповідач також долучив такі документи:

- копії корінців податкових повідомлень-рішень від 29.05.2020 № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303,

- розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за 2019 рік.

- копія рішення Покровської міської ради Дніпропетровської області від 22.06.2018 № 7.

Вважаючи, що відповідь від 28.03.2024 № 77/ЗПІ/13-01-24-11 на запит від 18.03.2024, надана відповідачем не у повному обсязі та з порушенням вимог законодавства, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача на доступ до публічної інформації порушені відповідачем у частині ненадання інформації, запитуваної у пунктах 9, 10, 11 запиту від 18.03.2024 № 44-44-24, а тому зазначені дії ГУ ДПС у Львівській області є протиправними.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Законодавче регулювання спірних правовідносин здійснюється відповідними нормами Конституції України, Законами України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI), Законом України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-ХІІ).

Частиною 2 статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно із преамбулою Закону № 2939-VI цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом та інформації, що становить суспільний інтерес.

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 2 Закону № 2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 6 Закону № 2657-ХІІ право на інформацію забезпечується створенням механізму реалізації права на інформацію.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак (стаття 4 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (частина друга статті 5 Закону № 2939-VI).

Статтею 12 Закону № 2939-VІ визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

За приписами частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок оформлення запитів на інформацію визначено статтею 19 Закону № 2939-VI.

Так, згідно частин першої-п`ятої названої законодавчої норми запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналізуючи наведені положення Закону № 2939-VI в контексті спору, що розглядається, суд апеляційної інстанції зауважує, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Також системний аналіз норм Закону № 2939-VІ дає підстави для висновків, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовий, зафіксований на певному матеріальному носієві продукт, отриманий або створений суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 120/3930/19-а.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 22 Закону № 2939-VІ у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Таким чином, законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов`язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 826/12540/17, від 28 квітня 2020 року у справі № 820/4260/17, від 27 серпня 2021 року у справі № 640/9835/20.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що інформаційний запит позивача відповідає необхідним вимогам, встановленим законодавством для таких запитів.

Щодо вимог апеляційної скарги, то такі стосуються пунктів 9, 10, 11 запиту, оскільки щодо інших пунктів відповідач надав позивачу належну відповідь.

У пункті 9, 10, 11 запиту позивач просив ГУ ДПС у Львівській області надати:

- поштову квитанцію, якою податкові повідомлення рішення № 0 -1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303 № 0107268- 5405-1303, № 0-1303 були направлені ОСОБА_1 ;

- документ/доказ отримання ОСОБА_3 податкових повідомлень-рішень № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303;

- документ, що підтверджує оплату поштового відправлення, яким податкові повідомлення рішення № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303, № 0-1303 № 0-1303, № 0-1303 були направлені ОСОБА_4 .

Так, в межах пунктів 9-11 запиту, відповідач у своїй відповіді вказав, що запитувані податкові повідомлення-рішення були відправлені засобами поштового зв`язку (Укрпоштою) на адресу: АДРЕСА_5 .

Також зазначив, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5 «Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», реєстри на відправлену кореспонденцію зберігаються організацією 1 рік, та після закінчення однорічного терміну ліквідовуються.

Суд першої інстанції вірно підмітив, що реєстри відправленої кореспонденції являють собою документацію, що відображає основні параметри відправлення листових, пакетних або інших видів кореспонденції. Вони містять інформацію про дату відправлення, реципієнта (отримувача), тип відправлення (наприклад, лист, поштову картку, пакет) та унікальний ідентифікаційний номер для подальшого відстеження. Ці реєстри виступають як важливий інструмент обліку кореспонденції та контролю за її доставкою.

Отже, реєстри відправленої кореспонденції не містять інформації щодо отримання реципієнтом відправлення, не замінюють поштову квитанцію щодо направлення того чи іншого типу відправлення, а також не слугують документом щодо оплати поштового відправлення.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, не передбачено надання відправнику при відправленні ним згрупованих поштових відправлень, поштової квитанції. В такому випадку надається примірник списку та один розрахунковий документ, який є його невід`ємною частиною. Крім цього, вартість додаткового сервісу «Повідомлення про вручення» визначається згідно із діючими тарифами на ці послуги. Відтак, така послуга не є безкоштовною та потребує додаткових витрат з Державного бюджету України.

Проте, порядок листування платників податків та контролюючих органів врегульований статтею 42 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Так, в силу приписів пункту 42.4 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Тобто, на виконання вимог пункту 42.4 статті 42 ПК України відповідач повинен був надіслати позивачу податкові повідомлення-рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У такому випадку до контролюючого органу повертається рекомендоване повідомлення із відміткою відділення поштового зв`язку про вручення адресату поштової кореспонденції або із відміткою про причини не вручення.

Тобто, направляючи ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення, згрупованими поштовими відправленнями та покликаючись на це, відповідачем не дотримано вимог статті 42 ПК України, де чітко передбачено надіслання податкового повідомлення-рішення за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику)

Відтак, доводи апелянта про неможливість надати позивачу копії поштової квитанції, якою податкові повідомлення-рішення були направлені ОСОБА_1 , доказів отримання позивачем цих податкових повідомлень-рішень та документу, що підтверджує оплату поштового відправлення за їх надіслання, з підстав зберігання реєстрів на відправлену кореспонденцію 1 рік та їх ліквідації, не беруться до уваги, оскільки порядок листування платників податків та контролюючих органів врегульований статтею 42 ПК України і відповідач є розпорядником такої інформації у разі надіслання податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року у справі № 380/7041/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш