Справа № 308/17316/24
Суддя: Малюк В. М.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Микита М-Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Солонинка С.П., до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови №37 від 18.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови №37 від 18.10.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч. 2 КУпАП, штраф 25 500, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 була прийнята Постанова №37 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 КУпАП, вих. № СД/3395 від 18.10.2024 р. (далі - Постанова №37). Постанова №37 винесена на підставі Протоколу №37 про адміністративне правопорушення від 18.10.2024 року, вих. №СД/3394 від 18.10.2024 р. (далі - Протокол), складеного штаб-сержантом 3 категорії групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 сержантом ОСОБА_3 .

Відповідно до Постанови №37 до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , яка працює інспектором з кадрів Луганського обласного інститут післядипломної педагогічної освіти та призначена особою, відповідальною за ведення військового обліку у даній установі.

На Позивача накладено штраф у розмірі 25 500, 00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП.

З даною постановою позивачка не згодна, так як вважає, що порушені її конституційні, процесуальні та матеріальні права, яка є необґрунтованою та не законною з наступних підстав:

- наведені відповідачем в оскаржуваній постанові №37 норми законодавства (які за висновком Відповідача порушені Позивачем) не передбачають обов`язку контролювати явку військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже Факт правопорушення відсутній;

- незаконним та безпідставним є притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210-1 КУпАП. Диспозиція інкримінованої Позивачу правової норми передбачає притягнення до відповідальності за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; відповідач сам зафіксував і в Протоколі, і в Постанові №37 (вступна частина), що позивач попередньо не притягувалась до адміністративної відповідальності. Також Позивач заперечує щодо вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення.

Відтак, оскаржувана Постанова №37 не містить даних про повторність вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, за яке її вже було б піддано адміністративному стягненню.

Виходячи із змісту оскаржуваної Постанови №37 та Протоколу, на підставі якого її винесено, відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП, за яким притягується до відповідальності Позивач, оскільки документи не містять жодних доказів, які б свідчили про вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст. 210-1 КУпАП, повторно протягом року.

Підтвердженням наявності складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП може бути лише постанова відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП, однак оскаржувана Постанова №37 посилання на таку не містить.

Незрозумілим та абсолютно безпідставним є посилання Відповідача у Постанові №37 на факт скоєння порушення, встановлений 16.10.2024 року, оскільки ані змісту порушення, ані опису самого факту Відповідачем не наведено.

До того ж Відповідач в Постанові №37 посилається на неіснуючий наказ про призначення відповідальної за ведення військового обліку особи за №85-к від 01.10.2024 р.

До Протоколу посадова особа Відповідача не долучила письмові пояснення, які були на вимогу Відповідача складені Позивачем. Позивач була позбавлена можливості залишити копію даних пояснень (сфотографувати), оскільки в приміщенні Відповідача заборонено застосування мобільних пристроїв.

Відповідач позбавив можливості скористатись професійною правничою допомогою, оскільки розгляд справи та винесення Постанови №37 відбувся о 15 год., практично одразу від часу складання Протоколу о 13 год., чим порушено ст.59 Конституції України.

За таких обставин, позивачка просить суд Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 №37 від 18.10.2024 року, про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України у вигляді штрафу в сумі 25 500, 00 грн. - скасувати, а провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її адвокат надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили такі задоволити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади.

Виходячи з наявних доказів у справі, суд вважає за можливе на підставі ст. 205 КАС України справу вирішувати без участі сторін та підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 18.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 була прийнята Постанова №37 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 КУпАП, вих. № СД/3395 від 18.10.2024 р.

Постанова №37 винесена на підставі Протоколу №37 про адміністративне правопорушення від 18.10.2024 року, вих. №СД/3394 від 18.10.2024 р., складений штаб-сержантом 3 категорії групи персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 сержантом ОСОБА_3 .

Відповідно до Постанови №37 до адміністративної відповідальності притягнуто ОСОБА_1 , яка працює інспектором з кадрів Луганського обласного інститут післядипломної педагогічної освіти та призначена особою, відповідальною за ведення військового обліку у даній установі.

На Позивача накладено штраф у розмірі 25 500, 00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що 18.10.2024 року було встановлено факт скоєння порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію інспектором з кадрів КЗ «Луганський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» ОСОБА_1 , яка була призначена відповідальною за ведення військового обліку. 25.09.2024 року, було направлено розпорядження від 25.09.2024 р. №СД/3034 ГВО щодо оповіщення, виклику, забезпечення явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 17.10.2024р. на 08 г. 00 хв. військовозобов`язаного ОСОБА_4 , котре було отримано посадовими особами Луганського обласного інститут післядипломної педагогічної освіти, але явка громадянина ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не була проконтрольована інспектором з кадрів ОСОБА_1 і громадянин ОСОБА_4 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином ведення військового обліку у Луганському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти інспектором з кадрів ОСОБА_1 , здійснюється неналежним чином та з порушенням, що призвело до порушення 13 ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». абз. 3 ч.2 ст.16 Закону України «Про оборону України».

Тобто, виходячи зі змісту Протоколу та Постанови №37 порушення Позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію полягало у тому що «не була проконтрольована явка громадянина ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (ч. 2 ст. 210-1 КУпАП).

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 210-1 КУпАП в редакції від 09.05.2024 р. набула законної сили 19.05.2024р. на підставі Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 року.

Протокол про адміністративне правопорушення складено 18.10.2024 р., тобто після набуття законної сили вказаного вище Закону, об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП містить таку ознаку як повторність.

Відповідно до п. 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154 (далі по тексту Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із п. 9 Положення № 154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Положеннями ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 та 2ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд зазначає, що згідно протоколу та оскаржуваної постанови відповідачем в приміщенні РТЦК від 18.10.2024 року, встановлено факт скоєння порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію інспектором з кадрів КЗ «Луганський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» ОСОБА_1 яка була призначена відповідальною за ведення військового обліку наказом директора Луганського обласного інституту післядипломної освіти за № 85-к від 01.10.2024 року, та на сьогодні є відповідальною особою за організацію та ведення військового обліку у установі. 25.09.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було направлено до «Луганського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти» розпорядження від 25.09.2024 року № СД/3034 ГВО, щодо оповіщення, виклику, забезпечення явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 17.10.2024 року на 08 г. 00хв. військовозобов`язаного ОСОБА_4 котре було отримано посадовими особами «Луганського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти», але явка громадянина ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не була проконтрольована інспектором з кадрів Тімошиною 1.1., і громадянин ОСОБА_5 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином ведення військового обліку у«Луганському обласному інституті післядипломної педагогічної освіти» інспектором з кадрів ОСОБА_6 здійснюється не належним чином та з порушенням, що призвело до порушення 13 ч.1 ст.21 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч.2 ст. 16 Закону України «Про оборону України».

Проте, при прийнятті постанови посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 не враховано, що Законом від 09.05.2024 р. ч. 2 ст. 210-1 КУпАп викладена в новій редакції, відповідно до якої для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП необхідним є встановлення такої кваліфікуючої ознаки як повторність, тобто протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Спірна постанова не містить зазначення кваліфікуючої ознаки дій особи, яка притягається до відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП, а саме повторність та не надано доказів на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки.

Таких доказів не надано представником відповідача і в судове засідання.

Отже зміст оскаржуваної постанови унеможливлює визначення повного складу правопорушення та чіткої кваліфікації правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень».

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З наведених вище вимог щодо постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що такі обов`язково повинні містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення.

Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.

Недотримання відповідачем приписів законодавства України про адміністративні правопорушення тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови та є підставою для її скасування.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями норм КУпАП та ч. 2 ст. 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд не встановлює інші фактичні обставини та не надає оцінку наявності чи відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП, оскільки така оцінка первинно має бути надана суб`єктом притягнення та накладення адміністративного стягнення в межах належної адміністративної процедури, що визначена ст.268, 279 КУпАП.

Оскільки відповідачем не в повній мірі встановлено дійсні обставини поведінки позивача (в оскаржуваній постанові належним чином не описано об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, яке ставиться у вину позивачу), що призвело до порушень прав позивача, викладених у ст. 268 КУпАП, не надано доказів на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки як повторність, суд вважає, що відповідачем не доведено в установленому порядку наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.210-1 КУпАП, що є підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18.10.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 .

Крім цього, як слідує з встановлених судом фактичних обставин справи, протокол про адміністративне правопорушення та оскаржувана постанова були винесені в один і той же день, що призвело до порушення вимог ст. 277-2 КУпАП та обмежило права позивача передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі і право користуватися юридичною допомогою адвоката.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження дотримання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності та забезпечення її прав на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

За таких обставин, позивачка була позбавлена можливості надати свої пояснення та заперечення щодо обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, а також скористатися правом на захист.

Такими діями відповідач порушив права позивачки, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та порушив сам порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З наведеного випливає, що право позивачки на захист було порушено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння саме позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, порушення права на захист, є підставою для скасування постанови № 37 від 18.10.2024 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2. 9, 11, 12, 86, 99, 100, 159, 160, 162, 163, 186, 247,251, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задоволити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №37 від 18.10.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст.286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.12.2024 року.

Суддя В.М. Малюк