Справа № 140/9021/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9021/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - ГУ ПФУ в Херсонській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Херсонській області, ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року, з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року відповідно до трудової книжки від 15 березня 1983 року НОМЕР_1 та з врахуванням довідок від 29 січня 2024 року №51/24 і від 21 лютого 2024 року №111/24, призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до Закону України 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV) без подання документа про перебування на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації.

В обґрунтування позову позивач вказала, що 20 лютого 2024 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. Однак рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області від 28 лютого 2024 року №18 їй відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що за поданими документами страховий стаж на день звернення становить менше 30 років. При цьому до страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року (запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою підприємства, яку неможливо ідентифікувати) та з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року (запис про звільнення не засвідчено підписом керівника підприємства). При цьому у рішенні зазначено, що не взято до уваги довідки Володимирської міської ради від 29 січня 2024 року №51/24 (відсутня дата звільнення) та від 21 лютого 2024 року №111/24 (не містить інформації про прийняття та звільнення з роботи).

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Херсонській області протиправним, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повне оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації, а вказані обставини не можуть позбавляти працівника права на соціальний захист. На думку позивача, незарахування усіх періодів до страхового стажу суперечить чинному законодавству.

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву (а.с.36-39) у задоволенні позовних вимог просив відмовити, зазначивши, що ним розглянута заява ОСОБА_1 від 20 лютого 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із прийняттям рішення від 28 лютого 2024 року №18 про відмову у призначенні пенсії за віком. Умовою призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV є наявність у заявника віку 60 років та страхового стажу не менше 30 років (з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року). ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного стажу 30 років (наявний стаж становить 24 роки 02 місяці 25 днів, при цьому для права на пенсію враховано 25 років 07 місяців 12 днів). До страхового стажу за записами трудової книжки не зараховано період роботи: з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою підприємства, яку не можливо ідентифікувати, що суперечить приписам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі Інструкція №162); з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року - запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи, як це передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110). Також до розгляду не взято довідки трудового архіву Володимирської міської ради від 29 січня 2024 року №51/24 (оскільки відсутня дата звільнення) та від 21 лютого 2024 року №111/24 (оскільки не містять підтверджуючої інформації запису про прийняття та звільнення).

Відповідач 1 вважає, що рішення, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 20 лютого 2024 року, відповідає вимогам закону та ним враховано усі обставини, що мають значення.

ГУ ПФУ у Волинській області, отримавши ухвалу про відкриття провадження 04 вересня 2024 року (а.с.34), відзив на позов не подало.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 20 лютого 2024 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області від 28 лютого 2024 року №18 (а.с.6) позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вікомчерез недостатність страхового стажу: у ОСОБА_1 наявний страховий стаж 24 роки 02 місяці 25 днів, тоді як необхідний - 30 років. Для права враховано 25 років 07 місяців 12 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 15 березня 1983 року НОМЕР_1 , оскільки записи внесені з порушенням Інструкції №162: за записами №2-№3 період роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року (запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою підприємства, яку не можливо ідентифікувати) та за записами №4-№5 період роботи з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року (запис про звільнення не засвідчено підписом керівника підприємства). До розгляду не взято довідки трудового архіву Володимирською міської ради від 29 січня 2024 року №51/24, у якій відсутня дата звільнення, та від 21 лютого 2024 року №111/24, яка не містять підтверджуючої інформації до запису про прийняття та звільнення.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування спірних періодів роботи до страхового стажу стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік (60 років), а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_2 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії, що не заперечується відповідачем.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Херсонській області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано період роботи з 14 березня 1983 року по 17 лютого 1992 року, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою підприємства, яку неможливо ідентифікувати, а також період роботи з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року, так як запис про звільнення з роботи не засвідчено підписом керівника підприємства.

Відповідно до Інструкції №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Згідно з пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу, нагороди і заохочення, внесені в трудову книжку за час работи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 глави 4 Інструкції №162).

Аналогічні вимоги до заповнення трудових книжок містить Інструкція №58.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки від 15 березня 1983 року НОМЕР_1 (записи №2 - №5) вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 14 березня 1983 року (наказ від 15 березня 1983 року №34) по 14 липня 1992 року (наказ від 17 липня 1992 року №26) у Володимир-Волинському комбінаті побутового обслуговування населення на посаді перукаря широкого профілю, а з 17 липня 1992 року (наказ від 17 липня 1992 року №23) по 03 лютого 1994 року (наказ від 03 лютого 1994 року №1) у Державному підприємстві сфери послуг Орхідея майстром-перукарем чоловічого залу перукарні №2 (а.с.24-25). Ці записи трудової книжки містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду та звільнення з посади того органу, який їх видав. При цьому будь-які механічні виправлення при внесенні записів відсутні.

Суд зауважує, що у випадку позивача 17 липня 1992 року мало місце її переведення із посади одного підприємства (з Володимир-Волинського комбінату побутового обслуговування населення) на посаду іншого підприємства (Державного підприємства сфери послуг Орхідея) (записи №3 та №4). Поряд з тим згідно з записами №5 - №6 трудової книжки серії НОМЕР_1 03 лютого 1994 року ОСОБА_1 було звільнено також у зв`язку з переведенням в Товариство з обмеженою відповідальністю Орхідея (накази від 03 лютого 1994 року №1 та №2). Нерозривне написання роботодавцями записів про переведення дає можливість встановити необхідні відомості про дату звільнення та прийняття на роботу.

Фактично усі зауваження пенсійного органу щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року та з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року за записами трудової книжки НОМЕР_1 ґрунтуються на неправильному заповненні роботодавцями записів трудової книжки (запис №3 засвідчений печаткою підприємства, яке неможливо ідентифікувати, та запис №5 не засвідчений підписом керівника підприємства), що не може бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Суд вважає, що вказані ГУ ПФУ в Херсонській області в рішенні від 28 лютого 2024 року №18 недоліки у заповненні трудової книжки не є суттєвими обставинами, які можуть бути підставою для неврахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства. У суду відсутні підстави ставити під сумнів належність документа позивачу.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №575/530/17 також вказано про заборону допущення відповідачами (органами пенсійного фонду) певного формалізму при зверненні осіб про призначення чи перерахунку пенсії.

Суд повторює, що підстави підтвердження трудової діяльності уточнюючими довідками, іншими документами про роботу виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За обставин справи позивач з метою підтвердження періоду роботи додатково надала архівний витяг трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 29 січня 2024 року №51/24 (а.с.22), з якого слідує, що наказом від 15 березня 1983 року №34 ОСОБА_1 , яка прибула за направленням, призначено перукарем широкого профілю комбінату з 14 березня 1983 року, однак надати витяг з наказу від 17 липня 1992 року №26 про звільнення не має можливості, так як в наказах з кадрових питань (особового складу) по комбінату побутового обслуговування населення за 1992 рік наказ про звільнення ОСОБА_1 відсутній. Натомість архівною довідкою від 21 лютого 2024 року підтверджено нарахування ОСОБА_1 заробітної плати у 1983 - 1991 роках (а.с.20).

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Однак у цьому випадку відповідачем не вжито жодних заходів з метою отримання певної інформації щодо достовірності записів трудової книжки позивача.

Наведене у сукупності дає підстави для висновку про безпідставність неврахування відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року та з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року.

Оскільки мотиви прийняття ГУ ПФУ в Херсонській області рішення від 28 лютого 2024 року №18, зокрема, в частині незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, що слугувало підставою для відмови у призначенні пенсії, то таке рішення (а не дії ГУ ПФУ в Херсонській області та ГУ ПФУ у Волинській області) слід визнати протиправним та скасувати. Тобто, належним та ефективним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 28 лютого 2024 року №18, тому у задоволенні позовних вимог про визнання дій ГУ ПФУ в Херсонській області та ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, суд виходить із того, що воно не здійснювало розгляд заяви ОСОБА_1 , не приймало рішень за її заявою про призначення пенсії.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Херсонській області, розглядаючи заяву позивача від 20 лютого 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, відмовив у призначенні пенсії виключно у зв`язку із невиконанням умови про страховий стаж: при необхідному 30 років безспірний стаж позивача становить 24 роки 02 місяці 25 днів, а для права 25 років 07 місяців 12 днів. Вимога до віку (60 років) у випадку ОСОБА_1 на момент звернення із заявою (20 лютого 2024 року) виконується.

Отже, оскільки за наведеними вище висновками суду позивачу підлягають зарахуванню до страхового стажу періоди роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року та з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року, то з урахуванням цього стажу та безспірного страхового стажу (25 років 07 місяців 12 днів) очевидним для призначення пенсії за віком є виконання умови про наявність необхідного страхового стажу - не менше 30 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 60 років 25 грудня 2023 року та її звернення із заявою про призначення пенсії 20 лютого 2024 року, право на отримання пенсії за віком відповідно до приписів статті 45 Закону №1058-IV у неї виникло з 26 грудня 2023 року (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, за встановлених обставин справи та на підставі проаналізованих норм чинного законодавства України, виходячи із наданих суду частиною другою статті 245 КАС України повноважень, позовні вимоги зобов`язального характеру щодо ГУ ПФУ в Херсонській області також підлягають задоволенню частково у спосіб зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 26 грудня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року та з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (щодо призначення пенсії без подання документа про те, що позивач не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії, позаяк матеріали справи не містять доказів, що такого змісту документ вимагався і це стало перешкодою у призначенні пенсії).

Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову частково на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Херсонській області (рішенням якого позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду із цим позовом) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн, що підтверджуються квитанцією від 01 липня 2024 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.4, 29).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, Херсонська область, місто Херсон, вулиця Валентини Крицак, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 21295057), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 28 лютого 2024 року №18 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26 грудня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 14 березня 1983 року по 17 липня 1992 року та з 17 липня 1992 року по 03 лютого 1994 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк