Справа № 520/26492/24
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 грудня 2024 р. справа № 520/26492/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ), третя особа - Управління Служби безпеки України в Харківській області (вул. Мироносицька, буд. 2, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, видане Іслім Імад від 19.08.2024 №3003;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 у вказаній адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі, при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 у 2013 році документований посвідкою на постійне проживання на підставі факту укладення шлюбу з громадянкою України, яка у 2015 році загинула. Згодом, у зв`язку з тимчасовою окупацією росією АРК, Іслім Імад переїхав на територію Харківської області. На початку 2022 року Іслім Імад загубив посвідку на постійне проживання, а тому звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області щодо можливості відновлення (оформлення нової) посвідки на постійне проживання. На звернення позивача ОСОБА_1 отримав відповідь про неможливість здійснити перевірку наданого йому раніше дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з тим, що вказаний дозвіл надавався у АРК, доступ до відомостей (бази) відсутній. У зв`язку з неможливістю перевірити наявний дозвіл, спеціалістом ГУ ДМС України в Харківській області запропоновано ОСОБА_1 зібрати пакет документів для подачі заяви з метою оформлення нового дозволу на імміграцію в Україну на підставі того, що він є батьком дитини, яка є громадянином України. На підставі звернення позивача для отримання посвідки на постійне проживання позивачу двічі продовжувався строк перебування на території України до 06.03.2024 та в подальшому до 31.08.2024. Рішенням від 19.08.2024 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Листом від 11.09.2024 позивача повідомлено про те, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" згідно інформації, отриманої листом Управління СБУ в Харківській області від 25.06.2024 №70/2-4618. На звернення позивача та його представника до Управління СБУ в Харківській області щодо підстав прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, управлінням відповідей не надано. З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в України від 19.08.2024 є протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на території України, 01.03.2024 звернувся до Шевченківського відділу у м. Харкові ГУ ДМС в Харківській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянина України. На виконання вимог пунктів 9 та 14 Порядку №1983, з метою перевірки вказаного іноземного громадянина серед осіб, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію» направлено запити, зокрема, до УСБУ в Харківській області. 25.06.2024ГУ ДМС в Харківській області отримана відповідь від ГВКР УСБУ в Харківській області за №70/2-4618, в якій зазначено, що після проведеної перевірки прийнято рішення щодо висловлення заперечення в наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 статті 10 Закону України «Про імміграцію», оскільки отримано данні про схвалення Іслімом ОСОБА_2 збройної агресії російської федерації у відношенні України. Оскільки, встановлення у діяльності мігранта дій, які становлять загрозу національній безпеці Держави тощо, належить до компетенції служби безпеки із застосуванням відповідних оперативних заходів, у ГУ ДМС в Харківській області відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин. Враховуючи вищезазначене та з пунктом 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", пунктом 16 Порядку провадження особі без громадянства позивачу відмовлено в наданні дозволу на імміграцію. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДМС в Харківській області прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну відносно Іслім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачем зазначено, що це є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Враховуючи зазначене, ГУ ДМС України у Харківській області заперечує проти задоволення вказаної позовної вимоги, оскільки суд не може перебирати на себе функцій, які відносяться до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень.

У відповіді на відзив позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі, наголошуючи на тому, що ОСОБА_1 був документований посвідкою на постійне проживання ще у 2013 році в АРК на підставі факту укладення шлюбу з громадянкою України. ОСОБА_1 ніколи не підтримував та не схвалював збройну агресію рф проти України, а навпаки виїхав з АРК, коли півострів було окуповано військами рф. У відношенні ОСОБА_1 не було відкрито жодного кримінального провадження та не застосовано жодних заходів переслідування.

Натомість, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не вивчав інформацію, вказану в листі Управління СБУ в Харківській області та не запрошував позивача для надання пояснень, що в даному випадку було необхідно, оскільки інформація в цьому листі була суперечливою та не підкріплена жодним належним та допустимим доказом. Відповідачем не вчинено дій з метою підтвердження чи спростування інформації, викладеної у листі Управління СБУ у Харківській області, на який посилається ГУ ДМС України в Харківській області при прийняття оскаржуваного рішення. Так само як і в межах розгляду даної справи інформація, яка викладена у листі Управління СБУ у Харківській області не підтверджується ніякими доказами та матеріалами. Представник позивача звертає увагу на те, що оскаржуване рішення відповідача не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ОСОБА_1 протиправних дій, які містять ознаки порушення чинного законодавства України та тим паче, які спрямовані на схвалення дії росії проти України. З огляду на викладене, рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 19.08.2024 №3003 не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем не зазначено чітких причини для відмови у наданні дозволу, тобто не обґрунтовано підстави та мотиви прийняття такого рішення.

Третьою особою - Управління СБУ у Харківській області надані письмові пояснення у справі, в яких представник управління зазначає, що ОСОБА_1 , особа без громадянства, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючи на території України звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянина України. У ході опрацювання вказаної заяви до Управління надійшов запит щодо наявності або відсутності відомостей, які можуть бути підставою для відмови наданні дозволу на імміграцію в Україну. За результатами проведення контррозвідувальної діяльності встановлено, що ОСОБА_1 , особа без громадянства, ІНФОРМАЦІЯ_1 , схвалює збройну агресію відносно України з боку рф, окупацію та анексію частини території, а також інші відомості, які у сукупності свідчать про наявність у діях особи потенційних загроз національним інтересам. У зв`язку зі встановленням потенційних загроз національним інтересам, з метою їх попередження та запобігання, Управлінням направлено відповідне інформування до ГУ ДМС України в Харківській області про наявність підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію. СБУ як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України тощо та приймати за результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз. Схвалення позивачем збройної агресії проти України та російських наративів, належить до обґрунтованих підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в інтересах захисту національної безпеки від потенційних загроз відповідно до ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію», ЗУ «Про Службу безпеки України», ЗУ «Про національну безпеку України» та інших нормативних актів, що регулюють діяльність органів безпеки в Україні. Таким чином, Управління СБУ в Харківській області вважає, що відмовляючи у наданні дозволу на імміграцію в Україну, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Врахуючи пояснення Управління СБУ в Харківській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від Іслім Імад до суду надійшли додаткові пояснення, в яких він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини і факти, викладені його представником у позові та відповіді на відзив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Іслім Імад народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Газа, Палестина, паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 30.01.2020 у Рамаллі строком дії до 29.01.2025.

ОСОБА_1 у 2013 році документований посвідкою на постійне проживання в АРК на підставі факту укладення шлюбу з громадянкою України.

ОСОБА_1 є батьком громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який згідно довідки ГУ ДМС України в Харківській області №14433 від 11.08.2021 набув громадянства у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону "Про громадянство України " з моменту народження.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на початку 2022 року загубив посвідку на постійне проживання.

01.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського відділу у м. Харкові ГУ ДМС в Харківській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки він є батьком громадянина України.

03.04.2024 ГУ ДМС України в Харківській області направило запит до Управління СБУ в Харківській області щодо наявності або відсутності підстав для надання дозволу на імміграцію в України щодо Іслім Імад.

Листом від 25.06.2024 №70/2-4618 Управління СБУ в Харківській області повідомило ГУ ДМС України в Харківській області про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення Іслім Імад збройної агресії російської федерації у відношенні України. З огляду на викладене, управлінням прийнято рішення щодо висловлення заперечення в отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

19.08.2024 ГУ ДМС України в Харківській області затверджено Висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства Іслім Імад, в якому зазначено, що Служба безпеки України, як державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, наділена виключною компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних га/або потенційних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальний цілісності України тощо та приймати з результатами такої оцінки відповідне рішення, спрямоване, крім іншого, на попередження загроз, прямий або опосередкований вплив на фактори запобігання їх виникненню, а також локалізацію та усунення загроз. Отже, встановлення у діяльності мігранта дій, які становлять загрозу національній безпеці Держави тощо, належить до компетенції цього органу із застосуванням відповідних оперативних заходів, а тому в ГУ ДМС в Харківській області відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин. Враховуючи вищезазначене та керуючись пунктом 6 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію", пунктом 16 Порядку провадження, та вважає за необхідне відмовити в наданні дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19.08.2024 ГУ ДМС України в Харківській області прийнято рішення №3003 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну Іслім Імад на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Вважаючи рішення ГУ ДМС України в Харківській області №3003 від 19.08.2024 протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі №520/26492/24 у Управління Служби безпеки України в Харківській області витребувано завірені належним чином копії листа Управління Служби безпеки України в Харківській області від 25.06.2024 №70/2-4618 та документів, які були підставою відображення інформації, яка міститься у листі Управління Служби безпеки України в Харківській області від 25.06.2024 №70/2-4618.

На виконання ухвали суду Управління Служби безпеки України в Харківській області не надало витребувані документи.

Заявою від 27.09.2024 Управління СБУ в Харківській області повідомило суд про неможливість подати доказ у зв`язку з тим, що в умовах воєнного стану та постійних ракетних обстрілів міста Харкова, Управлінням здійснюються заходи направлені на попередження втрати або витоку інформації, яка містить результати оперативно-службової діяльності, розголошення якої може створювати загрозу національній безпеці, а також життю та здоров`ю співробітників Служби безпеки України. Зокрема, з метою недопущення вказаних негативних наслідків, Управлінням запроваджений обмежений документообіг та скорочений термін зберігання матеріальних носіїв інформації. Внаслідок зазначених обставин надання завіреної належним чином копії листа Управління Служби безпеки України в Харківській області від 25.06.2024 №70/2-4618 не вбачається можливим, оскільки останній виготовлений в одному примірнику. Крім того, не вбачається можливим надання копій документів, які були підставою відображення інформації, яка міститься у листі Управління Служби безпеки України в Харківській області від 25.06.2024 №70/2-4618, оскільки відповідна інформація є результатом оперативно-службової діяльності та має обмежений характер, у зв`язку з чим підлягає знищенню з метою попередження її витоку внаслідок бойових дій на території Харківського регіону та ракетних обстрілів міста Харкова.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до частини першої статті 4 Закону №3773-VI іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-ІІІ).

У розумінні положень ст. 1 Закону №2491-ІІІ, імміграцією є прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрантом - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст. 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається іммігрантам, категорії яких визначені в частинах другій і третій цієї статті. У разі масового прибуття іммігрантів в Україну для державного регулювання процесу імміграції за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Кабінетом Міністрів України встановлюється квота імміграції у визначеному ним порядку.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

Згідно зі статтею 6 Закону №2491-ІІІ Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, у тому числі перевірку обставин, визначених статтею 4-1 цього Закону, відсутності підстав для відмови у його наданні, надсилає запити до заінтересованих органів державної влади з метою отримання інформації про наявність/відсутність підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видачі копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видачі та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл на імміграцію, відмовлено у його наданні або прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію;

6) організовує роботу щодо перевірки законності надання дозволу на імміграцію та видачі посвідки на постійне проживання особам, які звернулися із заявою про обмін посвідки на постійне проживання або набуття громадянства України, а також у разі встановлення обставин, за яких дозвіл на імміграцію підлягає скасуванню відповідно до статті 12 цього Закону, забезпечує ведення провадження щодо прийняття такого рішення.

Порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-ІІІ.

Так, згідно зі ст. 9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до частин 2 та 5 ст. 9 Закону №2491-ІІІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 ч.7 ст. 9 Закону №2491-ІІІ крім зазначених документів подаються для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Строк розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати шість місяців з дня її подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або один рік з дня її подання до дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

У свою чергу, суд звертає увагу, що підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію встановлені статтею 10 цього Закону.

Зокрема відповідно до пункту 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію не надається в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (в редакції, станом на час розгляду заяви позивача) (далі - Порядок №1983).

Пунктом 1 Порядку №1983 передбачено, що квота імміграції формується за категоріями іммігрантів і за регіональним принципом (з урахуванням поточної демографічної ситуації) відповідно до пропозицій центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Пропозиції стосовно формування квоти імміграції повинні ґрунтуватися на результатах аналізу імміграційного процесу у попередньому календарному році та враховувати необхідність максимального обмеження квоти імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства з країн походження значної кількості нелегальних мігрантів.

Разом з тим, Порядком №1983 визначено процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (надалі - територіальні підрозділи) - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме батьків громадян України.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи Державної міграційної служби - стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім тих, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків громадян України.

Пунктом 14 цього Порядку передбачено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 Порядку №1983 Територіальні органи і територіальні підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Пунктом 9 Порядку №1983 передбачено, що МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів:

до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України "Про імміграцію";

до встановлення відомостей, що можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію згідно із статтею 12 Закону України "Про імміграцію".

Із аналізу наведених норм права вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Встановлення органом державної міграційної служби однієї з обставин, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію" є підставою для не надання дозволу на імміграцію.

Таким чином, приписами Закону України "Про імміграцію" та Порядку №1983 регламентований перелік документів та порядок їх розгляду. У той же час, оскільки відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, з огляду на що, перелік документів не є вичерпним та може бути розширений на розсуд відповідного суб`єкта владних повноважень.

Також суд зауважує, що виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства можна дійти висновку, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Встановлення органом державної міграційної служби однієї з обставин, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію" є підставою для не надання дозволу на імміграцію.

Оцінюючи доводи сторін і надані ними докази щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", для відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, відмова у наданні дозволу на імміграцію позивачу обумовлена іншими випадками, передбаченими законами України (п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію"), а саме інформація Управління СБУ в Харківській області про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення Іслім Імад збройної агресії російської федерації у відношенні України.

Так, під час оформлення і перевірки відповідних документів з боку відповідача зроблено запити відносно позивача, в тому числі, на адресу Управління СБУ в Харківській області.

Від Управління СБУ в Харківській області на адресу ГУ ДМС України в Харківській області надійшов лист, в якому зазначено про те, що у ході перевірки управлінням отримано дані про схвалення Іслім Імад збройної агресії російської федерації у відношенні України. З огляду на що управління висловило заперечення в отриманні дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ст. 10 Закону України "Про імміграцію".

Суд наголошує, що жодної інформації стосовно неправомірної поведінки позивача у вказаному листі не наведено. Так само відсутні докази про порушення кримінального провадження відносно Іслім Імад, вироків суду відносно останнього тощо.

Відповідачем жодних дій щодо перевірки наявності у діях позивача протиправної поведінки, що виразилась у схваленні Іслім Імад збройної агресії російської федерації у відношенні України вчинено не було.

У Висновку про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну Іслім Імад лише зазначено про те, що в ГУ ДМС в Харківській області відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених Управлінням СБУ в Харківській області обставин, процитовано нормативно-правові акти. Жодних дій, в тому числі направлення запитів з метою деталізації інформації, зазначеної у листі Управлінням СБУ в Харківській області відповідачем вчинено не було.

Водночас, суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази належного сповіщення відповідачем позивача щодо подання Управлінням СБУ в Харківській області, також відповідачем не вжито жодних заходів щодо запрошення позивача для надання пояснень з цього приводу. Беручи до уваги сумніви відповідача, останнім жодним чином не ініційовано перевірки інформації, яка ним ставиться під сумнів, відносно позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного рішення, висновки відповідача ґрунтуються на абстрактній інформації, без зазначення конкретних протиправних дій з боку позивача.

Суд звертає увагу, що статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.

За матеріалами справи судом не встановлено, що позивачем була допущена протиправна поведінка на території України та за її межами.

Суд наголошує на тому, що Управлінням СБУ в Харківській області на вимогу суду не надало доказів на підтвердження викладених управлінням обставин у листі від 25.06.2024 №70/2-4618.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово вказував у своїх рішеннях, що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів. Зокрема, у рішенні від 20.01.2012 року у справі Рисовський проти України (заява №29979/04) ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний якомога послідовний спосіб. Потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Суд зазначає, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У разі звернення особи із відповідною заявою уповноважений орган повинен розглянути вказану заяву та прийняти відповідне вмотивоване рішення.

Як вже зазначено вище, у рішенні про відмову на імміграцію відповідачем не наведено доказів того, що позивачем порушено вимоги діючого законодавства України.

Стороною відповідача не було доведено правомірність прийнятого рішення, а здійснено лише загальне посилання на отримані від органу СБУ дані, однак, яких недостатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення щодо імміграції позивача, що безумовно створює для нього наслідки, зокрема, у частині можливості на законних підставах проживати в Україні з сім`єю (сином, який є громадянином України).

Приймаючи до уваги викладене, суд робить висновок, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДМС України в Харківській області №3003 від 19.08.2024 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну відносно Іслім Імад, суд зазначає наступне.

Підпунктом 3 ч. 1 ст. 6 Закону № 2491-ІІІ регламентовано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Тож, саме до дискреційних повноважень відповідача належить прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні дозволу на імміграцію, з огляду на що, позовна вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл на імміграцію в Україну, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №820/1560/17 та від 21.11.2019 у справі №826/16079/18.

Приймаючи до уваги те, що зобов`язання відповідача надати дозвіл на імміграцію, за висновком суду, є формою втручання в дискреційні повноваження останнього, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині частково, а саме шляхом зобов`язання ГУ ДМС України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на імміграцію, з урахуванням висновків, які викладені у цьому рішенні.

Судом також враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ), третя особа - Управління Служби безпеки України в Харківській області (вул. Мироносицька, буд. 2, м. Харків, 61002, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Харківській області №3003 від 19.08.2024 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Зобов`язати ГУ ДМС України в Харківській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на імміграцію в Україну відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.