Справа № 480/4528/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2024 року Справа № 480/4528/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/4528/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,-
В С Т А Н О В И В:
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що його участь у виконанні бойових завдань під час ведення бойових дій на лінії зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань батальйоном першого ешелону підтверджується бойовими наказами та розпорядженням, донесеннями про виконання бойових завдань, рапортами командира щодо його безпосередньої участі у їх виконанні у складі оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на Волноваському напрямку.
На переконання позивача, службове розслідування від 26.02.2024 (Акт № 41) комісією проведено формально без з`ясування усіх обставин перебування позивача в зоні бойових дій і виконання бойових завдань. Звертає увагу суду на те, що службове розслідування містить в собі суперечливі висновки, а через неоднозначність і неправильність трактування норм, зазначених в наказі Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», комісією зроблені помилкові висновки щодо існування внутрішніх фінансових ризиків та відрахування з грошового забезпечення позивача законно виплачених йому грошових сум за виконання бойових завдань. Зауважує, що наказ від 26.02.2023 № 60 є похідним від Акту службового розслідування №41, також містить в собі суперечливі висновки, які зроблені всупереч чинного законодавства, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 12.06.2024 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду із даним позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №480/4528/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 08.07.2021 капітан ОСОБА_1 призначений на посаду помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби, та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.07.2021 № 324 (по особовому складу) зарахований до списків особового складу частини. Згідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.10.2023 № 303 капітана ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 18.10.2023 № 710-РС (по особовому складу) з посади помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби, і призначеного на посаду начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 вважати таким, що з 20.10.2023 приступив до виконання службових обов`язків за новою посадою.
У період з 19.01.2024 до 26.01.2024 комісією внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_4 було здійснено перевірку правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління в/ч НОМЕР_1 за період з 20.09.2023 по 31.11.2023. За результатами перевірки, комісією складено Акт, згідно якого комісія дійшла до наступних висновків: пунктом 2.2. Акту визначено, що організацію нарахувань додаткових видів грошового забезпечення особовому складу управління в/ч НОМЕР_1 , а саме за участь у виконанні бойових завдань за вересень-листопад 2023 року визнати такою, що не в повній мірі відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» (зі змінами), доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718з, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Згідно до пункту 2.3 Акту виплати здійснені військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , визначені в Додатку № 1 (у тому числі - начальник фінансово-економічної служби, капітан ОСОБА_1 за вересень 2023 року в сумі 16 333,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 49 000,00 грн.) доданого до Акту, віднести до категорії фінансових ризиків, що призвели до виникнення переплат додаткових видів грошового забезпечення особовому складу в/ч НОМЕР_1 на загальну суму 4156494,62 грн.
У пункті 2.5 Акту комісією запропоновано провести службове розслідування за фактом здійснення грошових переплат у в/ч НОМЕР_1 за звітний період, у ході якого встановити причини та умови виявлених порушень, шляхи їх усунення та недопущення виникнення в майбутньому.
На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.02.2024 №123 «Про призначення службового розслідування за результатами роботи комісії військової частини НОМЕР_4 з внутрішнього контролю та заходи щодо недопущення фінансових ризиків у підпорядкованих частинах» у період з 19.02.2024 по 26.02.2024 комісією проведено службове розслідування за «Актом про результати перевірки правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_4 ». За результатами службового розслідування, комісіє складено Акт службового розслідування № 41 (далі - Акт № 41), затверджений 26.02.2024 командиром в/ч НОМЕР_1 .
За результатами службового розслідування командиром в/ч НОМЕР_1 прийнято наказ від 26.02.2024 № 60 «Про результати службового розслідування щодо перевірки дотримання вимог порядку виплати додаткової винагороди окремих категорій військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ».
Оскаржуваний наказ відповідач вважає законним та обґрунтованим, винесеним відповідно до чинного законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, не погоджується та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що ні висновок службового розслідування, ні оскаржуваний наказ не містить конкретних мотивів, що стали підставою для його прийняття. Так, відповідачем не надана наявна правова оцінка фактичним обставинам справи, зокрема не зазначено, які саме бойові розпорядження, та інші документи, щодо безпосередньої участі у бойових завданнях, не підтверджували виконання позивачем бойових завдань на лінії бойового зіткнення на глибину першого ешелону, з яких причин вони визнані такими, що не відповідають встановленим вимогам. А посилання відповідача на те, що бойові завдання, зазначені в бойових розпорядженнях не відповідають посадовим обов`язкам, є формальним і не конкретизують чому завдання, які виконувались позивачем не відносяться до бойових, зазначені посилання ґрунтуються лише на припущеннях.
Представник відповідача надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач вважає, що викладені позивачем обставини не спростовують виявлені в ході службового розслідування фактів, які детально описані у Акті службового розслідування та у відзиві на адміністративний позов.
Суд, дослідивши матеріали справи і подані заяви по суті справи, оцінивши подані учасниками справи докази та встановивши всі фактичні обставини справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем і проходить військову службу в Збройних силах України за контрактом.
Відповідно до наказу командира Військової частини (далі - в/ч) № 4583 від 08.07.2021 капітан ОСОБА_1 призначений на посаду помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово- економічної служби, та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.07.2021 № 324 (по особовому складу) зарахований до списків особового складу частини.
Згідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.10.2023 № 303 капітана ОСОБА_1 , звільненого наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 18.10.2023 № 710-РС (по особовому складу) з посади помічника командира батальйону з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби і призначеного на посаду начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 , вважати таким, що з 20.10.2023 приступив до виконання службових обов`язків за новою посадою.
Бойовим розпорядженням командира НОМЕР_5 8-ої Окремої мотопіхотної бригади імені гетьмана ОСОБА_3 (далі - 58 ОМПБр) від 19.09.2023 № 5406 визначено бойове завдання батальйону.
На підставі цього наказу, командиром НОМЕР_6 ОМПБ НОМЕР_7 ОМПБр видані бойові розпорядження: від 24.09.2023 № 274 КСП (контрольно спостережний пункт) (інформація для службового користування), від 25.09.2023 № 282 КСП (дск), від 25.09.2023 №287 КСП (дск), від 26.09.2023 № з із КСП (дск), від 27.09.2023 № 338 КСП (дск), від 28.09.2023 № 351 КСП (дск), від 29.09.2023 № 370 КСП (дск), від 10.11.2023 № 519 КСП (дск), від 20.11.2023 № 548 КСП (дск), якими старшому помічнику начальника штабу з кадрів та строкової частини, начальнику фінансової служби НОМЕР_6 ОМПБ у складі з капітаном ОСОБА_1 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України до 08.00 годин 24.09.2023,25.09.2023,26.09.2023,27.09.2023,28.09.2023,29.09.2023,30.09.2023, в період з 10.11.2023 по 20.11.2023, в період з 20.11.2023 по 30.11.2023 - щодня прибувати на ротний (ні) опорний (ні) пункт (и) (далі РОП) (дек) першого ешелону батальйону із завданням: здійснювати ведення обліку особового складу; визначати достовірний бойовий склад підрозділу та надавати вказану інформацію на КСП батальйону; проводити звірку та оновлення демографічних даних військовослужбовців; забезпечити отримання щоденної документації (рапорт, доповіді) для складання наказу по стройовій частині; здійснювати заходи щодо фінансового забезпечення військовослужбовців; здійснювати заходи щодо недопущення фінансових ризиків; проводити інженерне обладнання відсічних позицій; нести чергування на вузлу радіозв`язку КСП роти. Готовність до виконання завдання - з моменту отримання бойового розпорядження.
Після виконання бойових завдань, начальником фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 складені донесення про виконання бойових завдань під час ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником за вересень 2023 року та листопад 2023 року. Згідно цих донесень капітан ОСОБА_1 в період з 24.09.2023 по 30.09.2023, та період з 10.11.2023 по 30.11.2023, на підставі бойових розпоряджень від 24.09.2023 № 274, від 25.09.2023 №282, від 25.09.2023 №287, від 26.09.2023 №313, від 27.09.2023 №338, від 28.09.2023 №351, від 29.09.2023 №370 виконував бойові завдання щодо управління військами в ході відсічі збройної агресії РФ проти України, в тому числі управління оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угрупування військ. Брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_8 ешелону оборони на території Волноваського району Донецької області, в районі населеного пункту Новоукраїнка. Бойові завдання виконувалися на підставі розпорядження командира НОМЕР_7 ОМПБр від 19.09.2023 №5406 та наказу Головнокомандувача ЗСУ «Про призначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.11.2023 №301.
Судом також встановлено, що у період з 19.01.2024 до 26.01.2024 комісією внутрішнього контролю в/ч НОМЕР_4 здійснено перевірку правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління в/ч НОМЕР_1 за період з 20.09.2023 по 31.11.2023. За результатами перевірки, комісією складено Акт, згідно якого комісія дійшла до наступних висновків.
Так, пунктом 2.2 Акту визначено, що організацію нарахувань додаткових видів грошового забезпечення особовому складу управління в/ч НОМЕР_1 , а саме за участь у виконанні бойових завдань за вересень-листопад 2023 року визнати такою, що не в повній мірі відповідає вимогам наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» (зі змінами), доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718з, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
У пункті 2.5 Акту комісією запропоновано провести службове розслідування за фактом здійснення грошових переплат у в/ч НОМЕР_1 за звітний період, у ході якого встановити причини та умови виявлених порушень, шляхи їх усунення та недопущення виникнення в майбутньому.
На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.02.2024 №123 «Про призначення службового розслідування за результатами роботи комісії військової частини НОМЕР_4 з внутрішнього контролю та заходи щодо недопущення фінансових ризиків у підпорядкованих частинах» у період з 19.02.2024 по 26.02.2024 комісією проведено службове розслідування за «Актом про результати перевірки правомірності нарахування додаткової грошової винагороди особовому складу управління військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_4 », за результатами проведення якого комісіє складено Акт службового розслідування № 41 (далі - Акт № 41), затверджений 26.02.2024 командиром в/ч НОМЕР_1 .
Не погодившись із вказаним пунктом наказу №60, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку позовним вимогам та запереченням, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
За приписами ч.ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Статтею 2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII).
Згідно п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Згідно з п. 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 8 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Згідно з положеннями п. 14 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Відповідно до п. 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 1-1 Постанови №168 в редакції від 11.08.2023 та від 20.09.2023, установлено, що на період воєнного стану: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Порядок № 260 доповнено новим розділом XXXIV (Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану) згідно з Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 (застосовується з 01.02.2023 в редакції Наказу Міністерства оборони № 566 від 26.09.2023).
Відповідно до п. 2 цього розділу, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії; на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника; з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів; з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
Згідно з положеннями пунктів 3, 4 цього розділу Порядку №260 райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або «заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Слід також врахувати роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, які надані в листах №423/1932 від 11.04.2023, №423/1280 від 13.03.2023, відповідно до яких, під час дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно без умови їх обов`язкового перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.
З огляду на вказані норми, право на виплату додаткової винагороди в сумі 100000 грн мають не тільки військовослужбовці, які беруть безпосередню участь у бойових діях, а і ті військовослужбовці, що здійснюють заходи, необхідні для забезпечення оборони України, за умови, наявності документального підтвердження.
Так, з метою врегулювання порядку і умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям ЗСУ, Міністром оборони України 23.06.2023 було видано Окреме доручення № 912/з/29 ( далі - Окреме доручення № 912/з/29).
Відповідно до п. 1 Окремого доручення № 912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генеральною штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення руху оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
Пунктом 2 Окремого доручення № 912/з/29 передбачено, що додаткова винагорода в розмірі 100000 грн встановлюється пропорційно із розрахунку на місяць тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
Згідно з пунктом 3 Окремого доручення № 912/з/29 райони ведення бойових дій визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначаються інші райони ведення бойових дій (у тому числі повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або
журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
На виконання п. 4 Окремого доручення № 912/з/29, командири військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа зобов`язані повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1.
Отже, системний аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновків про те, що у період дії воєнного стану, військовослужбовці Збройних Сил України мають право на отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ України № 168 від 28.02.2022. Однак, таке право виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).
Право визначати конкретні бойові дії та конкретні заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, здійснення яких зумовлює виникнення права на отримання збільшеної додаткової винагороди, так само, як і право визначати порядок отримання цієї винагороди, надано керівникам міністерств та державних органів, у структурах яких проходять службу військовослужбовці.
Виплата вказаної збільшеної додаткової винагороди здійснюється за наказом командира на підставі встановлених документів що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях або заходах (бойового наказу чи розпорядження, журналу бойових дій, рапорту чи донесення начальника або командира підрозділу тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, підтвердженням безпосередньої участі позивача у бойових діях є видані командиром НОМЕР_6 ОМПБ НОМЕР_7 ОМПБр бойові розпорядження: від 24.09.2023 №274 КСП (контрольно спостережний пункт) (інформація для службового користування), від 25.09.2023 № 282 КСП (дск), від 25.09.2023 № 287 КСП (дск), від 26.09.2023 № 313 КСП (дск), від 27.09.2023 № 338 КСП (дск), від 28.09.2023 №351 КСП (дск), від 29.09.2023 № 370 КСП (дск), від 10.11.2023 № 519 КСП (дск), від 20.11.2023 № 548 КСП (дск), якими старшому помічнику начальника штабу з кадрів та строкової частини, начальнику фінансової служби НОМЕР_6 ОМПБ у складі з капітаном ОСОБА_1 для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України до 08.00 годин 24.09.2023, 25.09.2023, 26.09.2023, 27.09.2023, 28.09.2023, 29.09.2023, 30.09.2023, в період з 10.11.2023 по 20.11.2023, в період з 20.11.2023 по 30.11.2023 - щодня прибувати на ротний (ні) опорний (ні) пункт (и) (далі РОП) (дск) першого ешелону батальйону із завданням: здійснювати ведення обліку особового складу; визначати достовірний бойовий склад підрозділу та надавати вказану інформацію на КСП батальйону; проводити звірку та оновлення демографічних даних військовослужбовців; забезпечити отримання щоденної документації (рапорт, доповіді) для складання наказу по строковій частині; здійснювати заходи щодо фінансового забезпечення військовослужбовців; здійснювати заходи щодо недопущення фінансових ризиків; проводити інженерне обладнання відсічних позицій; нести чергування на вузлу радіозв`язку КСП роти. Готовність до виконання завдання - з моменту отримання бойового розпорядження.
При цьому, зазначені в бойових розпорядженнях виконання позивачем бойових завдань у складі військової частини, відповідають вимогам п. 1 Окремого доручення №912/з/29 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях...».
Після виконання бойових завдань, начальником фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 складені донесення про виконання бойових завдань під час ведення бойових дій на лінії бойового зіткнення з противником за вересень 2023 року та листопад 2023 року. Згідно цих донесень капітан ОСОБА_1 в період з 24.09.2023 по 30.09.2023, та період з 10.11.2023 по 30.11.2023 на підставі бойових розпоряджень від 24.09.2023 № 274, від 25.09.2023 № 282, від 25.09.2023 № 287, від 26.09.2023 № 313, від 27.09.2023 № 338, від 28.09.2023 № 351, від 29.09.2023 № 370 виконував бойові завдання щодо управління військами в ході відсічі збройної агресії РФ проти України, в тому числі управління оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно тактичного угрупування військ. Брав безпосередню участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань в/ч НОМЕР_8 ешелону оборони на території Волноваського району Донецької області, в районі населеного пункту Новоукраїнка. Бойові завдання виконувалися на підставі розпорядження командира НОМЕР_7 ОМПБр від 19.09.2023 № 5406 та наказу Головнокомандувача ЗСУ «Про призначення районів ведення воєнних (бойових) дій» від 01.11.2023 № 301.
Вказані накази командира в/ч НОМЕР_1 від 04.10.2023 та 04.12.2023 про виплату додаткової винагороди позивачу, цим же командиром, або вище стоячим командуванням не скасовувалися, у судовому порядку протиправними не визнавалися і не скасовувалися, а тому на даний час є діючими. Зміни до цих наказів, оскаржуваним наказом від 26.02.2024 № 60 не вносилися.
З матеріалів справи судом встановлено, що підставами для видачі наказу від 19.02.2024 № 60, був висновок за результатами службового розслідування від 26.02.2023, яким встановлено відсутність конкретно визначених бойових завдань певних категорій військовослужбовців (управління в/ч НОМЕР_1 ) та до нього прикомандированих, які визначені в додатку № 1 до висновку; в бойових розпорядженнях прописано виконання бойових завдань на лінії бойового зіткнення на глибину першого ешелону, які не відповідають посадовим обов`язкам визначених вимогами Статуту внутрішньої служби ЗСУ; бойові розпорядження, які фактично не є бойовим завданням (наприклад доведення інформації, перевірка стану проживання та таке інше).
Щодо визначених комісіями в Акті перевірки та Акті службового розслідування № 41 неповноти та не конкретизації відданих командиром бойових розпоряджень, то Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Окрім того, Статутом внутрішньої служби ЗСУ передбачено порядок віддання й виконання наказів, відповідно до якого підлеглий військовослужбовець має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ у випадку його не розуміння чи не точності.
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові, який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові, а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та /повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Отже командир військової частини наділений повноваженнями на відання бойових розпоряджень, наказів підлеглим військовослужбовцям та вони є законними та обов`язковими до виконання всі особовим складом підпорядкованого підрозділу.
З поданих командиру в/ч НОМЕР_1 донесень начальника фінансово-економічної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 за вересень, листопад 2023 року про виконання ним бойових розпоряджень, вбачається, що він усвідомлював завдання, щодо уточнення бойового наказу до командирів не звертався. Вище зазначені бойові розпорядження позивачем були виконані ним у повному обсязі, в тому числі ті, що стосувалися як його посадових обов`язків (фінансового забезпечення військовослужбовців, ведення обліку особливого складу тощо) так і проведення інженерного обладнання відсічних позицій, які необхідні для ведення вогню, спостереження та захисту від різних засобів ураження особового складу батальйону.
З аналізу СБП 3-(01,02,04).56(57) Бойовий Статут «Механізованих і танкових військ Збройних Сил України» (Частина II, Батальйон, Рота) та ВП 3-00(102.56), методичних рекомендацій «Перелік та структура бойових (формалізованих) документів на КСП, які відпрацьовуються в підрозділах ЗСУ тактичного рівня під час планування бою (дій) та його ведення» вбачається відсутність вичерпного переліку бойових завдань військовослужбовців.
Отже висновки комісій, що проводили перевірку та службове розслідування щодо «відсутності конкретно визначених бойових завдань в бойових розпорядженнях певній категорії військовослужбовців» та до нього прикомандированих, які визначені в додатку 1 до акту є лише припущенням членів комісії та нівелюється нормами СБП 3-(01.02.4).56(57) Бойового Статуту «Механізованих І танкових військ Збройних Сил України (Частина II, Батальйон, Рота) та ВП 3-00(102.56), методичних рекомендації «Перелік та структура бойових (формалізованих) документів на КСП, які відпрацьовуються в підрозділах Збройних Сил України тактичного рівня під час планування бою (дій) та його ведення».
Слід також звернути увагу на те, що віддання бойового розпорядження можливо не тільки для виконання задач з вогневого враження ворога, а й у зв`язку з виконанням військовослужбовцями загального обов`язку по здійсненню заходів, необхідних для забезпечення оборони України. Зазначені обов`язки військовослужбовців передбачені ст. 65 Конституції України, Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, Військовою присягою військовослужбовця.
З приводу оціночних тверджень комісій при складанні Актів перевірки та службового розслідування про те, що «бойові розпорядження, які фактично не є бойовим завданням», слід зауважити наступне.
Порядок ведення, завдання та основні поняття бою регулюються СБП 3- (01.02.4).56(57) Бойовий Статут «Механізованих і танкових військ Збройних Сил України» (Частина II, Батальйон, Рота) (надалі - Бойовий Статут).
Відповідно до Розділу 1 Бойового Статуту: до основних принципів ведення сучасного загальновійськового бою належать: постійна бойова готовність військових частин і підрозділів; відповідність бойових завдань підрозділів їх бойовим можливостям; раптовість дій і застосування військової хитрості (введення противника в оману); рішуче зосередження зусиль на головному напрямку та у вирішальний момент; маневр підрозділами та вогнем; рішучість, активність і безперервність ведення бою; організація і підтримання безперервної взаємодії; тверде і безперервне управління підрозділами; всебічне забезпечення бою; надійний захист військ; завчасне створення резерву сил та засобів; своєчасне відновлення боєздатності підрозділів; повна напруга моральних і фізичних сил в інтересах виконання бойового завдання тощо.
У ході ведення бою (дій) можуть додатково визначатися бойові завдання підрозділам, окремі питання взаємодії, управління і всебічного забезпечення.
Бойовий Статут також визначає поняття - всебічне забезпечення бою (дій), яке полягає в організації та здійсненні заходів, спрямованих на збереження боєздатності підрозділів, їх підготовку та ефективне застосування під час виконання бойового завдання. Воно проводиться як під час підготовки, так і в ході ведення бою (дій). У батальйоні (роті) організовуються та здійснюються бойове, морально-психологічне, технічне, тилове, інженерне, медичне забезпечення.
Тилове забезпечення організовується і здійснюється у всіх видах бою та у повсякденній діяльності військ з метою підтримання їх у боєздатному стані і створення для них сприятливих умов щодо виконання поставлених завдань. Тилове забезпечення включає матеріальне, технічне, інженерне тощо.
Матеріальне забезпечення організовується і здійснюється з метою своєчасного і повного задовольняння потреб частин (підрозділів) у зброї, боєприпасах, 'техніки, пальним, продовольчим, речовим, інженерним, хімічним, квартирним і іншому майні, матеріалах і спеціальних рідин різного призначення, а також у воді.
Технічне забезпечення здійснюється з метою підтримки бойової готовності та боєздатності батальйону, шляхом укомплектування її зброєю і технікою, забезпечення ракетами, боєприпасами усіх видів і військовотехнічним майном, підтримки їх в справному стані і готовності до бойового застосування, відновлення пошкоджених (несправних) озброєння і техніки та своєчасного повернення їх у дію.
Отже, комісіями при складанні Акту перевірки та службового розслідування не враховані положення Бойового Статуту та те, що бойовим завданням може бути не лише ураження противника стрільбою (пуском) з різних видів зброї, а інші завдання, передбачені Бойовим Статутом, в тому числі з фінансового, тилового, матеріально-технічного та іншого забезпечення.
Щодо суперечливих висновків службового розслідування, зазначених в Акті від 26.02.2024 № 41 та наказі командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2024 № 60, про які зазначає позивач у позові, суд вважає такі доводи позивача обгрунтованими, з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 8.3 Акту № 41 та наказу від 26.02.2024 № 60 виплати, здійснені військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , визначені в Додатку №2 здійснені з чітким дотриманням Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджених наказом Міністерства оборони України від 07.08.2018 № 260 та Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168.
Однак, незважаючи на те, що позивач, так само, як і інші військовослужбовці виконував бойові завдання на підставі тих же бойових розпоряджень та наказів, у тій же місцевості, у складі одного і того ж самого підрозділу, у тій же зоні бойових дій, перебуваючи безпосередньо на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань в/ч першого ешелону, що документально підтверджено, здійснені йому виплати додаткової грошової винагороди, комісіями, а також наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2024 № 60 віднесені до категорії фінансових ризиків, що призвели до виникнення переплат. При цьому, конкретні підстави (відсутність документального підтвердження, тощо) віднесення таких виплати позивачу до фінансових ризиків, а ні матеріали службового розслідування (Акт № 41), а ні наказ від 26.02.2024 № 60 не містять.
Проте, як вбачається із Акту службового розслідування від 26.02.2023 та наказу в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2023 № 60, відповідач при прийнятті рішення вказаних вище вимог не дотримався.
Так, ні Акт службового розслідування, ні оскаржуваний наказ не містить конкретних мотивів, що стали підставою для його прийняття. Відповідачем не надана оцінка фактичним обставинам справи, зокрема, не зазначено, які саме бойові розпорядження, та інші документи, щодо безпосередньої участі у бойових завданнях, не підтверджували виконання позивачем бойових завдань на лінії бойового зіткнення на глибину першого ешелону, з яких причин вони визнані такими, що не відповідають встановленим вимогам. Посилання відповідача на те, що бойові завдання, зазначені в бойових розпорядженнях не відповідають посадовим обов`язкам, є формальним, не конкретизують чому завдання, які виконувались позивачем не відносяться до бойових, зазначені посилання ґрунтуються лише на припущеннях.
Описова частина акту службового розслідування, не містить відомості про те. чи встановлена вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення тощо.
Вирішуючи даний спір, суд також вважає за необхідне зазначити про те, що згідно п.15 розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у п. 2 цього розділу, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника); усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника); відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника); вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника); вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини; добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника); навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство; відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2024 № 60 в діях позивача, порушень, передбачених п. 15 розділу XXXIV Порядку №260 не виявлено, а отже позбавлення його додаткової грошової винагороди за наявності «фінансових ризиків» суперечить чинному законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.
Враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд доходить висновку про те, що наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 26.02.2024 № 60 в частині відрахування з належних позивачу сум грошового забезпечення, шляхом утримання 20 відсотків грошових коштів з щомісячного грошового забезпечення до повного відшкодування переплат, є протиправним і підлягає скасуванню.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька