Справа № 460/2345/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 460/2345/24 пров. № А/857/23529/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі №460/2345/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу,-

суддя в 1-й інстанції Дудар О.М.,

дата ухвалення рішення 06.08.2024,

місце ухвалення судового рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту судового рішення 16.08.2024,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач 1, апелянт), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 30.01.2024 №25 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.03.2024 позивач просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо взяття на військовий облік 30.01.2024 та зняття з військового обліку 31.01.2024 ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі - відповідач-2) щодо видачі направлення від 30.01.2024 №ССР/21/1 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 30.01.2024 №25 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Позов, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 30.01.2024 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 . Під час проїзду блок-посту неподалік АДРЕСА_1 , позивач був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 та надалі, в порушення чинного законодавства, взятий на військовий облік у цьому структурному підрозділі, направлений на військову-лікарську комісію (далі - ВЛК) для визначення придатності до військової служби. Не зважаючи на наявність у позивача захворювання, яке згідно з нормативами свідчить про його непридатність до військової служби у мирний час та обмежену придатність у військовий час, ОСОБА_1 після обстеження та медичного огляду був визнаний придатним до такої служби. Вказав, що висновок ВЛК не відображає повної інформації про стан здоров`я позивача, оскільки медичний огляд був проведений за спрощеною процедурою за відсутності лікарів-спеціалістів та не об`єктивно. З урахуванням наведених обставин, оспорюваний наказ щодо мобілізації ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації не відповідає критеріям правомірності, а відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені чинним законодавством. Просив позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 у справі №460/2345/24 позов задоволено повністю; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо взяття на військовий облік та зняття з військового обліку 30.01.2024 ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо видачі ОСОБА_1 направлення від 30.01.2024 №ССР/21/1 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби; визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.01.2024 №25 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» в частині призову на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 ; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати із сплати судового збору в сумі 3633,60 грн.

З оскарженим рішенням не погодився відповідач 1 та подав на нього апеляційну скаргу.

Апелянт вказав, що невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, є підставою для скасування рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач за віком міг бути призваний на військову службу під час мобілізації, про наявність передбачених нормами ст. 23 Закону №3543 підстав для відстрочки від мобілізації позивач не заявляв.

Висновок суду першої інстанції щодо протиправності призову позивача, серед іншого, що у ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 не було повної інформації про стан здоров`я позивача, що дає підстави для сумніву в обґрунтованості висновку, викладеного у довідці від 30.01.2024 №ССР/21/1, є хибним.

Відповідно до довідки №ССР/21/1 від 30.01.2024 військово-лікарської комісії позивача визнано придатним до військової служби. Вищевказана довідка завірена підписам голови та секретаря ВЛК. При цьому, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду в даній справі, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.

Разом з тим, суд першої інстанції не наділений компетенцією оцінити стан здоров`я позивача на предмет його придатності до військової служби.

В даному випадку компетенцією встановлювати придатність особи до військової служби за станом здоров`я, в силу правових норм пунктів 1.1 та 2.1 Положення №402, наділені виключно ВЛК, що свідчить про дискреційність таких повноважень та безпідставність висновків суду першої інстанції.

Щодо висновку суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем не надано жодних доказів прийняття військово-лікарською комісією рішення про проведення повторного або контрольного медичного огляду позивача, як це передбачено пп. 2.4.6 п.2.4 гл. 2 Положення №402, то наголошено, що направлення на огляд ВЛК є лише засобом ведення військового обліку з метою підтримання актуальності даних про військовозобов`язаних осіб, тому позивача було направлено на проходження ВЛК.

Відносно позиції суду першої інстанції щодо наявності в суду підстав для сумніву в обґрунтованості висновку, викладеного у довідці №ССР/21/1 від 30.01.2024, то зазначено, що суд першої інстанції не має підстав для висновку про необ`єктивне визначення лікарями-спеціалістами стану здоров`я позивача на момент огляду ВЛК 30.01.2024.

Апелянт просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 в справі №460/2345/24 та прийняти нове рішення у справі, яким відмовити в задоволені позовних вимоги позивача, ОСОБА_1 , в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, наголосив, що призиваючи ОСОБА_1 на військову службу відповідач діяв протиправно, всупереч діючому законодавству, без достатніх на те підстав, за відсутності медичних показань для цього, без урахування обставин обмеженої придатності позивача до військової служби у військовий час.

Позивач визнаний ВЛК придатним до військової служби на підставі ст. 43-б, 64-в Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Однак висновок ВЛК не відображає повної інформації про стан здоров`я позивача, що призвело до невірного визначення ступеня придатності до військової служби та призначення на посаду, якій позивач не відповідав ані за медичними та фізичними показниками, ані за психологічним станом. Медичний огляд був проведений за спрощеною процедурою за відсутності лікарів-спеціалістів та не об`єктивно.

Крім того, згідно чинного законодавства у зв`язку з сімейними обставинами позивач має право на відстрочку, однак відповідач, позбавивши позивача волі та засобів зв`язку, тим самими позбавив позивача і можливості подати відповідні документи, які підтверджують його право на відстрочку від призову по мобілізації.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.

ОСОБА_1 не було знято з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , відомості про зміну ним декларування/зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 одночасно без зняття з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 поставлено на взято облік ІНФОРМАЦІЯ_8 , що являється порушенням чинного законодавства України.

Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 у справі №460/2345/24 залишити без змін.

Представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав повністю, просив її вимоги задовольнити повністю. Акцентував увагу на протиправності дій та рішень ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Представники ІНФОРМАЦІЯ_5 проти вимог апеляційної скарги заперечили повністю, зокрема, стверджували про невірне обрання способу захисту порушених прав позивача, оскільки він вже є військовослужбовцем.

Від представника відповідача 2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника. Просив рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем 1 без зняття з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , було взято позивача на облік та, як наслідок, призвано останнього на військову службу по мобілізації, чим порушено вимоги Закону №2232-XII та Порядку №1487.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що оповіщення, медичний огляд військово-лікарською комісією та призов позивача на військову службу були проведені упродовж одного дня 31.01.2024. Такі заходи були здійснені поза місцем зареєстрованого місця проживання останнього, територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, на обліку у якого позивач не перебував.

Зазначені обставини унеможливили виконання позивачем обов`язку щодо подання ВЛК медичної карти амбулаторного хворого за формою №025/о.

Відсутність у зв`язку з цим у ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 повної інформації про стан здоров`я ОСОБА_1 дає підстави для сумніву в обґрунтованості висновку, викладеного у довідці від 30.01.2024 №ССР/21/1.

У сукупності викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказу від 30.01.2024 №25 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» (в частині призову на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 ), як такого, що не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо прийняття на підставі, у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтованості та пропорційності.

Отже, з метою ефективного захисту прав позивача зазначений наказ підлягає скасуванню.

На переконання суду першої інстанції, з огляду на очевидну незаконність оскаржуваного позивачем акта індивідуальної дії, який хоч і вичерпав дію фактом виконання, скасування такого акта не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій центром комплектування та соціальної підтримки при мобілізації військовозобов`язаних осіб.

Вказане зумовило задоволення позову в повному обсязі.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , народився в селі Степань Сарненського району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданим 21.07.2021, орган, що видав: 5610 (т.1 а.с.5).

Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 14.01.2023 №2023/000348359, місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване в АДРЕСА_2 (т.2 а.с.15).

Старший солдат ОСОБА_1 з 18.03.2016 взятий на військовий облік як військовозобов`язаний ІНФОРМАЦІЯ_10 , 30.01.2024 - взятий на військовий облік та знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ці обставини підтверджуються військовим квитком серії НОМЕР_3 від 05.11.2008 та обліковою карткою військовозобов`язаного (т.1 - а.а.с.21, 51- 63, 247-248, т.2 а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_11 30.01.2024 було видано ОСОБА_1 направлення №227 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби. Зазначене направлення зареєстроване у відповідному журналі з номенклатурним номером 524 (т.1 а.а.с.23 -27).

Згідно з довідкою ВЛК від 30.01.2024 №ССР/21/1, ОСОБА_1 , 1989р.н., на підставі ст.64в, 43б графи ІІ Розкладу хвороб визнаний придатним до військової служби (т.1 а.с.65).

30.01.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 полковник ОСОБА_3 видав наказ "Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації", згідно з яким старший солдат ОСОБА_1 з 30 січня 2024 року призваний на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 , як такий, що перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_12 (т.1 а.с.6).

Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_4 у команду НОМЕР_1 , від 30.01.2024 №771, старший солдат ОСОБА_1 , 1989р.н., вибув 30.01.2024 у супроводі у складі команди та 30.01.2024 прийнятий уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 (т.1 а.с.32).

Вважаючи зазначений наказ, а також дії щодо взяття на військовий облік та щодо видачі направлення на медичний огляд протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

За ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-ХІІ (далі Закон №1932-ХІІ), у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 17 Закону №1932-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 22 Закону №3543-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає:

- механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

- процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

- порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;

- організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;

- процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.2022 (далі Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом ч. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

До видів військової служби, згідно з ч. 6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ, відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом (ч. 12 ст. 2 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Положеннями ст. 27 Закону №2232-ХІІ передбачено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії.

До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність.

До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби.

Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії.

Частиною 1 ст. 39 Закону №2232-ХІІ визначено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно з п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153 (далі - Положення №1153), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

За підпунктом 1 п. 252 Положення №1153, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду: проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Відповідно до положень п. 253 Положення №1153, призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Про призов громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та призначення на посади командири військових частин інформують територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання (перебування) цих громадян до призову на військову службу та посадову особу, до номенклатури призначення якої належить посада, на яку призначено призваного громадянина. Про призов громадян на військову службу територіальні центри комплектування та соціальної підтримки письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких зазначені громадяни працювали, навчалися або були зареєстрованими як безробітні.

Пунктами 1-4 Указу Президента України №69/2022, у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Підсумовуючи викладене у сукупності, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. У разі збройної агресії проти України Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ. Призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки. Військова служба за призовом під час мобілізації є видом військової служби, початком проходження якої вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Кожен громадянин України, вперше вступаючи на військову службу до Збройних Сил України, інших військових формувань, особисто складає Військову присягу на вірність Українському народу і скріплює її власноручним підписом.

Відповідно до п. 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 передбачено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема:

- здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

- виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

- організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Отже, до обов`язків територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить виявлення призовників, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку, оповіщення призовників про їх виклик до РТЦК та СП для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призову на військову службу і забезпечення здійснення контролю за їх прибуттям.

Апеляційний суд оцінивши в сукупності доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, а також висновки суду першої інстанції щодо спірних правовідносин, наданих в рішенні суду від 06.08.2024, дійшов висновку, що суть спору зводиться до оцінки правомірності призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 .

Як встановлено судом, 30.01.2024 військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснювалися заходи оповіщення на території Вараської міської територіальної громади.

За результатами відповідних заходів проведено оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 та запропоновано проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення військово-облікових даних та з`ясовано, що позивач не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_13 для проходження ВЛК та не мав підстав щодо відстрочки. Посадовими особами виписано направлення на проходження ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.

Згідно з журналом реєстрації направлень на ВЛК, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду, ОСОБА_1 направлено для проходження ВЛК за порядковим №227, де позивач особисто проставив підпис при отриманні направлення на ВЛК.

Згідно з довідкою ВЛК та картою обстежень №ССР/21/1 від 30.01.2024 ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби, у картці №25/8 від 30.01.2021 проставлено підпис позивача.

З витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 №25 від 30.01.2024 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації», 30.01.2024 старшого солдата ОСОБА_1 призвано на службу по мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 .

31.01.2024 солдат ОСОБА_1 вибув у супроводі у складі команди до військової частини НОМЕР_1 та того ж дня прийнятий уповноваженою особою у пункті зустрічі.

Сторона позивача зазначає, що без зняття з військового обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_7 позивача 30.01.2024 взято на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що, з позиції позивача, є протиправним.

Однак, у даному випадку, відповідно до абз. 11 п. 9 постанови Кабінету Міністрів України під час мобілізації, на особливий період призов на військову службу здійснюється ТЦК незалежно від місця перебування особи на військовому обліку.

Пунктом 11 Положення №154, передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: сприяють організації призовними комісіями проведення медичного огляду, обстеження та лікування призовників; організовують з визначеною періодичністю проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів.

Отже, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, виконуючи свої владні управлінські функції, здійснюють направлення на огляд ВЛК військовозобов`язаних під час оголошеної мобілізації.

У контексті викладеного, колегія суддів зазначає, що направлення на медичний огляд є лише засобом ведення військового обліку з метою підтримання актуальності даних про військовозобов`язаних осіб. У зв`язку з взяттям позивача на облік, його скеровано для проходження ВЛК. При цьому, ні при поданні позовної заяви, ні у відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача не стверджує про те, що позивач під час проходження медичного огляду вказував про попереднє проходження ВЛК, наявність захворювань чи бажання подати будь-які медичні документи. Більше того, позивач самостійно поставив свій підпис у документах починаючи з направлення на ВЛК, так і у відповідному медичному висновку про його придатність до військової служби.

Колегія суддів зауважує, що у разі наявності сумніву щодо правильності висновку стосовно ступеня його придатності до військової служби, він мав право звернутися до ВЛК вищого рівня, чи Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідної постанови, що не було ним реалізовано.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 зазначив, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарських комісій, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.

Отже, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо придатності до військової служби, позивач мав право звернутись до ВЛК військового комісаріату області та до Центральної військово-лікарської комісії для перегляду відповідного висновку відповідно до підпунктів 2.3.3 пункту 2.3, підпункту 2.10.5 пункту 2.10 глави 2 розділу І Положення № 402.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації за станом здоров`я чи сімейними обставинами. При цьому, якщо позивач на цей час не може проходити військову службу за станом здоров`я, то він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби на підставі відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Крім того, позивач документів які б підтверджували наявність у нього хвороб під час призову не надавав, висновки ВЛК до вищої ВЛК або суду не оскаржував. Також, доказів звернення до Комісії зі скаргами на висновок або стан здоров`я не надав.

Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять докази того, що ОСОБА_1 під час проходження ВЛК звертався до відповідача із заявами та клопотаннями про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, будь яких документів на підтвердження його права на відстрочку від призову не надавав.

Згідно матеріалів справи підтверджується відсутність будь-яких доказів, що позивач не підлягав призову на військову службу.

ОСОБА_1 у позовній заяві визначив спосіб захисту свого права шляхом визнання протиправним та скасування цього наказу в частині призову цього наказу на військову службу під час мобілізації, тобто шляхом визнання протиправними та скасування індивідуального акту.

Так, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 30.01.2024 №25 позивача призвано на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_1 .

Пунктом 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Тобто, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та зарахування його до ВЧ НОМЕР_4 .

Після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008. Даними актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування висновків ВЛК, наказів про призов та про призначення до військової частини. Ці акти індивідуальної дії вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Колегія суддів звертає уваги на приписи пунктів 4-7 Положення №1153, відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина 3 ст. 24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до п. 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153.

Згідно з абзацом 2 п. 225 Положення №1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Разом з тим, позивач із рапортом про його звільнення із зазначенням передбачених законом підстав, за наслідками розгляду якого мало бути прийняте відповідне рішення, у цьому випадку наказ, не звертався.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача є актом індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

Після видання спірного наказу виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначається Законом № 2232-ХІІ та Положенням № 1153. Ними не передбачено звільнення (залишення) військової служби шляхом скасування наказу про призов на військову службу під час мобілізації. Цей наказ вже реалізований, а тому його скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків військовослужбовця за відповідною посадою, а відповідач позбавлений законодавчої можливості скасовувати власний акт індивідуальної дії про його призов на військову службу під час мобілізації, який вичерпав свою дію. Скасування акту індивідуальної дії про призов на військову службу під час мобілізації після його реалізації та вичерпання своєї дії порушує стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, на що указано в аналогічних правових позиціях судів касаційної інстанції у справі №5/573 (провадження № К-31177/09) та у справі № 9901/286/19.

У розрізі наведеного, апеляційний суд наголошує також на обрання позивачем неналежного способу захисту, який суперечить принципу процесуальної економії. Згідно з цим принципом слід застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Так, ефективність позовної вимоги про визнання протиправним та скасування індивідуального акту має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду.

За змістом принципу процесуальної економії застосований спосіб захисту має привести до відновлення порушеного права, а оскаржуваний наказ і так вичерпав свою дію та втратив юридичне значення, оскільки позивач мобілізований та продовжує перебувати на військовій службі.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 у справі №П/9901/97/21).

Перш ніж відмовити в позові з підстав обрання неналежного способу захисту, суд з`ясовує: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачено обраний позивачем спосіб захисту законом; чи передбачено законом ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, якщо суд, дотримуючись принципу стадійності захисту права, дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачено законом та/або він є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах.

Про цей правовий висновок Велика Палата Верховного Суду нагадала в постанові від 02.02.2021 у справі №925/642/19, який відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд апеляційної інстанції враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що наказ про призов на військову службу під час мобілізації як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення порушеного права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У розрізі вищевикладеного, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі №460/2345/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 05.12.24