Справа № 520/31059/24
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

09 грудня 2024 року № 520/31059/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), у якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним закінчення виконавчого провадження №74491508 старшим державним виконавцем Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасувати постанову від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 старшого державного виконавця Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. (п`ятдесят тис. грн. 00 коп.).

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 96 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 старшого державного виконавця Григорян О.Г відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на думку позивача, є незаконною та протиправною та підлягає скасуванню.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи та документів, що надійшли до суду.

05.12.2024 від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що копію постанови про відновлення виконавчого провадження разом з клопотанням про повернення оригіналу виконавчого документа для організації його виконання направлено на адресу Харківського окружного адміністративного суду. Згідно з відстеженням поштового відправлення за трекінговим реєстраційним номером АТ «УКРПОШТА» (№211) постанова про відновлення виконавчого провадження отримана Харківським окружним адміністративним судом - 23.09.2024. Станом на 31.10.2024 Харківським окружним адміністративним судом оригінал зазначеного вище виконавчого листа до Відділу не пред`явлено. Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону. З огляду на те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо повернення до Відділу оригіналу виконавчого документа та всупереч вимогам Закону, зазначений виконавчий лист до Відділу не надійшов, виконавче провадження підлягає закінченню. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами п.13 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, 31.10.2024 винесена постанова від 31.10.2024 № 74491508 про закінчення виконавчого провадження. Стверджує, що постанова про відновлення виконавчого провадження від 09.09.2024 разом з клопотанням про повернення оригіналу виконавчого документа для організації його виконання отримана Харківським окружним адміністративним судом 23.09.2024, однак в місячний термін, як встановлено Законом, не пред`явлений. Вважає, що постанова від 31.10.2024 № 74491508 про закінчення виконавчого провадження була винесена у спосіб та порядок, визначений Законом. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

06.12.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відзив подано з порушенням вимог КАС України, тому його має бути залишено без розгляду та повернуто відповідачу. Вважає, що представником відповідача (Молчан О.В.) не надано актуальних, дійсних та належних документів для підтвердження свого права діяти в порядку самопредставництва.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 15.11.2024 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк п`ять календарних днів для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 25.11.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі.

Оскільки 06.12.2024 суддя перебувала у щорічній відпустці, розгляд справи здійснюється з урахуванням дня відпустки у перший робочий день.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 по справі № 520/4577/19 зобов`язано Міністерство охорони здоров`я України в особі Клініко-експертної комісії повторно розглянути питання якості надання ТОВ «Он Клінік Харків» медичної допомоги ОСОБА_1 з дотриманням вимог п.2 розділу IV Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №69 від 05.02.2016 р.) та п.7 Порядку контролю якості медичної допомоги (затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України №752 від 28.09.2012 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2012 р. за №1996/22308).

Вказане рішення суду набрало законної сили 25.03.2021.

Харківським окружним адміністративним судом складено виконавчий лист № 520/4577/19 про зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України в особі Клініко-експертної комісії повторно розглянути питання якості надання ТОВ «Он Клінік Харків» медичної допомоги ОСОБА_1 з дотриманням вимог п.2 розділу IV Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України (затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №69 від 05.02.2016 р.) та п.7 Порядку контролю якості медичної допомоги (затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України №752 від 28.09.2012 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2012 р. за №1996/22308).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №520/4577/19.

19.03.2024 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 74491508. Зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

02.05.2024 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 по справі № 520/12576/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Міністерство охорони здоров`я України про скасування постанови та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Скасовано постанову від 02.05.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 старшого державного виконавця Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29.08.2024.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.09.2024 відновлено вказане виконавче провадження.

Копію постанови про відновлення виконавчого провадження від 09.09.2024 разом з клопотанням про направлення виконавчого документа для організації його подальшого виконання направлено до Харківського окружного адміністративного суду та 23.09.2024 отримано Харківським окружним адміністративним судом.

Листом Харківського окружного адміністративного суду №48134/24 від 29.10.2024 на виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №74491508 від 09.09.2024 про відновлення виконавчого провадження направлено виконавчий лист, виданий Харківським окружним адміністративним судом 14.02.2024 по справі 520/4577/19, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними та скасування висновків, стягнення судових витрат та моральної шкоди, для подальшого виконання.

31.10.2024 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", копії якої надіслано сторонам виконавчого провадження.

Як зазначено у постанові про закінчення виконавчого провадження від 31.10.2024 станом на 31.10.2024 виконавчий лист по справі №520/4577/19 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходив, у зв`язку з чим, керуючись вимогами п. 13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 31.10.2024 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Листом від 07.11.2024 №05-21/М-2/49526/24 Харківський окружний адміністративний суд повідомив позивача, що виконавчий лист, виданий Харківським окружним адміністративним судом 14.02.2024 по справі №520/4577/19 направлено на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вихідним листом №48134/24 від 29.10.2024.

Позивач, вважаючи протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження від 31.10.2024, звернувся до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Водночас умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Щодо підстав закінчення виконавчого провадження, то такі визначаються статтею 39 Закону № 1404-VIII.

Зокрема, пунктом 13 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

При цьому положеннями статті 41 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, однією з підстав для закінчення виконавчого провадження є непред`явлення стягувачем до виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні, що було відновлене у зв`язку із скасуванням судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, в місячний строк з дня надходження до стягувача постанови виконавця про відновлення виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець вправі винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі положень п.13 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII лише за наявності належних доказів надходження до стягувача постанови про відновлення виконавчого провадження та лише після закінчення місячного строку з дати надходження до стягувача такої постанови, якщо виконавчий документ не було пред`явлено до виконання.

Зі змісту постанови державного виконавця від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 вбачається, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 у справі №520/12576/24, в порядку вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 09.09.2024 винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Крім того, копію постанови про відновлення виконавчого провадження направлено на адресу Харківського окружного адміністративного суду з клопотанням про повернення оригіналу виконавчого документа для організації його виконання. Згідно відстеження поштового відправлення за трекінговим реєстраційним номером АТ «УКРПОШТА» (№211), постанова про відновлення виконавчого провадження отримана Харківським окружним адміністративним судом - 23.09.2024. Станом на 31.10.2024 Харківським окружним адміністративним судом оригінал зазначеного вище виконавчого листа до Відділу не направлено. З огляду на те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо повернення до Відділу оригіналу виконавчого документа та всупереч вимогам Закону, зазначений виконавчий лист до Відділу не надійшов, виконавче провадження підлягає закінченню.

Матеріалами справи підтверджено, що листом Харківського окружного адміністративного суду №48134/24 від 29.10.2024 на виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №74491508 від 09.09.2024 про відновлення виконавчого провадження направлено виконавчий лист, виданий Харківським окружним адміністративним судом 14.02.2024 по справі 520/4577/19, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними та скасування висновків, стягнення судових витрат та моральної шкоди, для подальшого виконання, що спростовує висновки відповідача у постанові від 31.10.2024 щодо не направлення виконавчого листа судом до відділу станом на 31.10.2024.

Також, листом від 07.11.2024 №05-21/М-2/49526/24 Харківський окружний адміністративний суд повідомив позивача, що виконавчий лист, виданий Харківським окружним адміністративним судом 14.02.2024 по справі №520/4577/19 направлено на виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вихідним листом №48134/24 від 29.10.2024.

Також слід зазначити, що з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що державний виконавець зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404-VІІІ.

Отже, лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

А тому, ураховуючи наведене, суд доходить висновку про неправомірність та передчасність постанови державного виконавця від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП №74491508.

Згідно з ч.2-4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Водночас у рекомендаціях, викладених у висновку Консультативної ради європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" (Висновок №13 (2010) Консультативної ради європейських суддів щодо ролі суддів у виконанні судових рішень CCJE (2010)2 Final м. Страсбург, 19.11.2010) зазначено, що на заключному етапі саме суддя повинен вжити всіх можливих заходів, щоб забезпечити виконання рішення.

Між тим, у цій справі позивач просить суд визнати протиправним закінчення виконавчого провадження №74491508 старшим державним виконавцем Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що дії щодо закінчення виконавчого провадження №74491508 виразились у прийнятті постанови від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 старшого державного виконавця Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ураховуючи зазначене, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача є скасування постанови від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 старшого державного виконавця Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн., суд зазначає таке.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року по справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 по справі №804/7085/16.

Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд ураховує, що у цьому випадку для виплати на користь позивача моральної шкоди не достатньо лише зазначення про наявність останьої, натомість реальне завдання такої шкоди має бути доведено.

Слід зазначити, що позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову, у відповідній частині вимог, що розглядається судом.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн.

Щодо посилань позивача на подання представником відповідача відзиву не у встановлені строки, суд зазначає, що, як вбачається з довідки про доставку електронного листа від 04.12.2024, ухвалу про відкриття провадження було доставлено до електронного кабінету відповідача 03.12.2024 о 15:41.

Ураховуючи зазначене, відзив на позовну заяву подано у строк, встановлений ухвалою від 25.11.2024 - протягом п`яти днів з дня одержання копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Щодо підтвердження повноважень представника відповідача Молчан О.В. діяти від імені Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд зазначає таке.

Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Молчан О.В. діє виключно в судах України без окремого доручення керівника. Отже, наявність відповідного запису у Реєстрі є належним і достовірним підтвердженням того, що Молчан О.В. уповноважена на вчинення процесуальних дій від імені Міністерства юстиції України, в судах України у розумінні статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29).

Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 20.11.2024 № 0.0..1підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 19, 241-246, 255, 271, 272, 287, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати постанову від 31.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №74491508 по виконавчому листу №520/4577/19 старшого державного виконавця Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, місцезнаходження: вул. Архітектора Городецького, 13, м. Київ, 01001; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.12.2024.

Суддя О.В. Пасечнік