Справа № 160/31306/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 грудня 2024 рокуСправа № 160/31306/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сластьон Анна Олегівна, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчиинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчиинити певні дії.

Зокрема, в прохальній частині позову позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування йому при звільненні сум індексації грошового забезпечення за період проходження служби (з 20.03.2022 по 07.02.2023), грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги мобілізованим, грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткові відпустки, одноразової грошової допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премії за особистий внесок у загальні результати служби.

Також, позивач просить визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення відповідачем перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця за період проходження служби з 20.03.2022 по 07.02.2023 з використанням показника прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці в частині нарахування та виплати належних позивачу сум в період з 20.03.2022 по 07.02.2023.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати обґрунтовану заяву/клопотання щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж надати докази, які свідчать про дотримання строку звернення до суду.

02 грудня 2024 року від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду вказує, що він не був обізнаний із нарахованими та виплаченими йому сумами при звільненні. Зауважує, що при звільненні будь-яких розрахункових документів позивачу не надано, а в наказі від 07.02.203 №46/ДСК відсутня інформація щодо конкретної суми грошового забезпечення, надбавки за особливості проходження служби та суми щомісячної премії, нарахованих та виплачених за період з 01 по 07 лютого 2023. Також, в зазначеному наказі відсутня інформація щодо нарахованої та виплаченої при звільненні суми грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік.

З огляду на те, що відповідачем не надано при звільненні будь-яких розрахункових документів про нараховані при звільненні суми та з огляду на фізичний стан позивача внаслідок інвалідності, отриманої в період проходження служби (інфаркт мозку), що позбавило його можливості повноцінно та ефективно здійснювати самостійно захист своїх інтересів, позивач просить поновити строк звернення до суду. Зазначає, що він не обізнаний в юридичних питаннях, а про наявність порушення своїх прав дізнався після звернення до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Ознайомившись з клопотанням позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині заявлених позовних вимог, а саме: щодо здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення з 19.07.2022 по 07.02.2023, індексації грошового забезпечення з з 19.07.2022 по 07.02.2023, надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022 по 07.02.2023.

Також, пропущено строк звернення до суду в частині вимог щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги мобілізованим, грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткові відпустки, одноразової грошової допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії за особистий внесок у загальні результати служби.

Позивачем не доведено підстав поважності пропуску такого строку, з огляду на таке.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022 року №15 позивач призначений на посаду водія відділення охорони 1 взводу охорони 5 роти охорони 1 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягу з наказу від 07.02.2023 року №46/ДСК, позивача з 07 лютого 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та фінансового забезпечення.

При виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу були виплачені наступні види грошового забезпечення (щомісячні та одноразові): грошове забезпечення за період з 01 по 07 лютого 2023 року; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, відповідно до телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25 лютого 2022 року №3164 за період з 01 по 07 лютого 2023 року; одноразову грошову допомогуу разі звільнення з військової служби у розмірі 40% місячного грошового забезпечення в сумі 8531,70 гривень; компенсацію за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік в розмірі 2132, 93 гривень.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці в частині нарахування та виплати належних позивачу сум в період з 20.03.2022 по 07.02.2023, в тому числі тих, які зазначені в наказі від 07.02.2023 року №46/ДСК.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Зазначені зміни до статті 233 КЗпП України набули чинності з 19 липня 2022 року.

Позивач у своїй позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду посилається на те, що його не було письмово повідомлено про належні до виплати суми при звільненні.

Однак, відповідно до долученого до позову витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2023 №46/ДСК позивача було повідомлено про всі нараховані йому при звільненні суми.

Отже, позивач ще з лютого 2023 року дізнався про суми, які були йому нараховані/не нараховані при звільненні з військової служби, проте, за захистом своїх прав звернувся до суду лише в листопаді 2024 року, з порушенням тримісячного строку звернення до суду.

Щодо недотримання позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення та індексації в період з 19.07.2022 по 07.02.2023.

Як вже було зазначено судом, після 19.07.2022 строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд звертає увагу, що передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, застосовується до вимог щодо сум, нарахованих та виплачених працівникові при звільненні: наприклад, основної та додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат, інших виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України про такі суми роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

З матеріалів справи вбачається, що інформація щодо належних позивачу при звільненні сум доведена до відома ОСОБА_1 в наказі від 07.02.2023 року №46/ДСК.

Відтак, саме щодо зазначених в наказі сум та фактично отриманих в день звільнення статтею 233 КЗпП України визначено тримісячний строк для звернення до суду з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, грошове забезпечення, яке отримувалося позивачем з 19.07.2022 по 07.02.2023 не підпадає під визначення сум, нарахованих та виплачених працівникові при звільненні, в розумінні ст. 116 КЗ ПП України, з огляду на таке.

Грошове забезпечення, як і індексація, є щомісячним періодичним платежем.

Відтак, про порушення своїх прав в цій частині особа повинна була дізнатися з дня отримання нею грошового забезпечення за відповідний місяць, а не в день звільнення.

На підтвердження такої позиції суду свідчать також положення статті 49 КЗпП України, відповідно до якої роботодавцем видається працівникові на його вимогу довідку про розмір заробітної плати. Очевидно, що мова йде про довідку, яка стосується щомісячних виплат. Така довідка, на відміну від повідомлення про нараховані при звільненні суми, надається на вимогу працівника. Натомість, про належні працівникові при звільненні суми йде мова в ст. 116 КЗпП України. І надання такого повідомлення є обов`язком роботодавця при звільненні.

Судом встановлено, що нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні суми відповідач зазначив в наказі від 07.02.2023 року №46/ДСК. Саме щодо зазначених в наказі сум обчислення тримісячного строку звернення до суду обраховується з дати звільнення.

Натомість, тримісячний строк для звернення до суду в частині позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення та індексації в період з 19.07.2022 по 07.02.2023 повинен відраховуватися з моменту отримання позивачем грошового забезпечення за відповідний місяць.

З урахуванням норм ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення грошового забезпечення та його індексації з 19.07.2022 по 07.02.2023 на момент звернення до суду сплив.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Посилання позивача у своїй заяві в якості поважності причин пропуску строку на те, що у наказі №46/ДСК від 07.02.2023 відсутня інформація щодо конкретних нарахованих сум при звільненні, суд відхиляє, оскільки зазначені обставини лиш підтверджують обізнаність позивача в лютому 2023 року про порушення його прав.

Так, в лютому 2023 року позивач вже був обізнаний з нарахованими йому щомісячнями та одноразовими видами грошового забезпечення, і в цей момент позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав.

Натомість, позивачем протягом більш як півтора року не вчинялося дій , направлених на захист своїх прав.

Також, судом не приймається в якості поважної причини пропуску строку звернення до суду наявність у позивача статусу особи з інвалідністю, оскільки такий статус не звільняє від обов`язку дотримуватися визначеного законодавством строку звернення до суду.

Щодо необізнаності позивача в юридичних питаннях, то суд вказує, що в Україні діє презумпція знання закону. Зокрема, кожна особа вважається такою, що знає закони, які діють на території країни, громадянином якої вона є або на території якої вона постійно проживає. Тому такі доводи позивача є необґрунтованими.

Отже, звернувшись до суду з цим позовом 25.11.2024, позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду.

Натомість, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду причини не є поважними.

Відтак, позовна заява підлягає поверненню в частині позовних вимог, а саме: щодо здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення з 19.07.2022 по 07.02.2023, індексації грошового забезпечення з з 19.07.2022 по 07.02.2023, надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022 по 07.02.2023, щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги мобілізованим, грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткові відпустки, одноразової грошової допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії за особистий внесок у загальні результати служби.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, суд керується, серед іншого, положеннями ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною восьмою статті 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд вважає за необхідне повернути її позивачу.

Керуючись статтями 166, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчиинити певні дії - повернути в частині вимог: щодо здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення з 19.07.2022 по 07.02.2023, індексації грошового забезпечення з 19.07.2022 по 07.02.2023, надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період з 19.07.2022 по 07.02.2023, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги мобілізованим, грошової компенсації за невикористану щорічну та додаткові відпустки, одноразової грошової допомоги, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії за особистий внесок у загальні результати служби.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06.12.2024.

Суддя А.О. Сластьон