Справа № 320/35706/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 року № 320/35706/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 03.07.2023 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 12.03.2020 та здійснити виплату заборгованості з пенсії за вислугу років.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що Департаментом захисту економіки Національної поліції України у м.Києві на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №640/14718/20 було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві документи про призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі-Закон №2262), проте відповідач відмовив у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, посилаючись на відсутність у позивача необхідної календарної вислуги років (25 років і більше).

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, оскільки відповідач, приймаючи спірне рішення неправильно визначив редакцію статті 12 Закону №2262, яка підлягає застосуванню під час встановлення наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років. Так, на думку позивача, до спірних правовідносин має бути застосована редакція ст.12 Закону №2262, яка була чинна станом на дату зарахування ОСОБА_1 на службу в органи внутрішніх справ (15.09.2004).

Також позивач зазначив, що з 29.01.2020 по теперішній час він проходить службу в територіальних органах Служби судової охорони, а тому відповідний стаж також підлягає врахуванню при вирішенні питання щодо призначення пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що станом на день звільнення позивача зі служби в поліції, 02.12.2019, у нього була відсутня календарна вислуга, необхідна для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону №2262 (24 календарних роки та 6 місяців і більше).

У зв`язку з цим, відповідач вважає, що підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Амур Ніжньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпровській області 03.11.1998.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 27.11.219 №395 о/с "По особовому складу" майора поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №5 (м.Київ) управління захисту економіки у місті Києві, звільнено зі служби в поліції за підпунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 02.12.2019.

У вказаному наказі зазначено, що стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції складає 15 років 02 місяці 18 днів; вислуга років на пільгових умовах - 04 роки 02 місяці 28 днів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №640/14718/20 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною відмову Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо підготовки та подання до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

Зобов`язано Національну поліцію України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві документи, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №640/14977/21, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років ОСОБА_1 , яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 року по 02 грудня 2019 року, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), оформлену листом від 27 квітня 2021 року № К-33/39/04-2021.

Зобов`язано Національну поліцію України зарахувати ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 15 вересня 2004 по 02 грудня 2019 року (відповідно до Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992), що складає 04 роки 02 місяці 28 днів, та період навчання з 01 вересня 1999 року по 30 червня 2004 року (згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), що складає 02 роки 05 місяців 00 днів.

Судом встановлено, що на виконання вимог вказаних рішень Сектор з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України разом з листом від 26.06.2023 №427/48-2023 оформив та направив до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років, з відповідними документами.

У поданні зазначено, що станом на 02.12.2019 календарна вислуга позивача для призначення пенсії становить 21 рік 10 місяців та 16 днів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві за результатами розгляду поданих документів було прийнято рішення від 03.07.2023 б/н, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що на день звільнення (02.12.2019) ОСОБА_2 зі служби визначена Законом №2262 календарна вислуга років для призначення пенсії відсутня.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до п. «а» частини першої статті 12 Закону №2262 (в редакції, яка була чинна на момент прийняття відповідачем спірного рішення) пенсія за вислугу років призначається: а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону №2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону №2262 визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 визначено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі-Порядок №393, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Порядку №393 встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 3 Порядку №393 визначені категорії посад, які мають право на зарахування пільгової вислуги та правила її розрахунку.

Постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30.01.2007 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Порядок № 3-1, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №3-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до пункту 4.7 розділу IV Порядку №3-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Як зазначено вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 03.07.2023 б/н відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" ст.12 Закону №2262, з посиланням на відсутність у позивача визначеної Законом календарної вислуги років, достатньої для призначення пенсії, з приводу чого суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 у справі №480/4643/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 104466905) зазначив, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393.

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Постановою № 393.

Визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Закон №2262 як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність у особи певної кількості років певного виду служби (вислуги). При цьому, наявність необхідної вислуги років забезпечує право на пенсію за вислугу років безвідносно до віку, стажу та працездатності особи.

Визначення у Закону №2262 вислуги саме в календарних роках передбачає обов`язкову вислугу усіх календарних днів (365), що в такому випадку і буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в частині 4 статті 17 цього ж Закону, щодо можливості врахування при призначенні пенсії тільки повних років вислуги.

Таким чином, передбачена Законом №2262 календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

У свою чергу, передбачені ст.17-1 Закону №2262 пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд дійшов висновку про те, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262 у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови №393».

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з подання Національної поліції України про призначення позивачу пенсії, станом на дату звільнення, 02.12.2019, календарна вислуга позивача для призначення пенсії на виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №640/14977/21 та від 14.12.2020 у справі №640/14718/20, становить 21 рік 10 місяців та 16 днів.

Так, відповідно до розрахунку вислуга років становить: час служби у календарному обчисленні - 15 років 02 місяця 18 днів; вислуга років на пільгових умовах - 04 роки 02 місяці 18 днів; час навчання - 02 роки 05 місяців 00 днів.

У позовній заяві позивач зауважив, що відповідач, відмовляючи йому у призначенні пенсії за вислугою років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262, неправильно визначив редакцію вказаної норми, яка підлягає застосуванню під час визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років.

Зокрема, на думку позивача, до спірних правовідносин має бути застосована редакція ст. 12 Закону №2262, яка була чинна станом на дату зарахування ОСОБА_1 на службу в органи внутрішніх справ (15.09.2004).

Так, відповідно до п. «а» частини першої статті 12 Закону №2262 (в редакції, яка була чинна на дату зарахування позивача на службу в органи внутрішніх справ - 15.09.2004) прийняття відповідачем спірного рішення) право на пенсію за вислугу років мають: а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше.

Проте, Верховний Суд у постанові від 25.05.2022 у справі №480/4643/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 104466905) зазначив, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби.

Суд зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019).

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент реалізації позивачем права на пенсію, а отже відхиляє доводи позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати правову норму, що діяла на час вступу ним на службу.

При цьому, суд зазначає, що така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 у справі №640/14718/20, яким залишено в силі постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020, яким зобов`язано Національну поліцію України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві документи, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 14.09.2022 у справі №640/14718/20 дійшов висновку про те, що для реалізації позивачем права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ у останнього на день звільнення зі служби повинна бути вислуга 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №640/14718/20 суд наголосив на тому, що судом не зазначаються висновки щодо наявності права у позивача на призначення пенсії за вислугою років, оскільки саме Головному управлінню Пенсійного фонду України в м.Києві належить вирішити питання наявності чи відсутності у позивача права на призначення пенсії.

Отже, оскільки вислуга років позивача у пільговому обчисленні стажу його роботи на день звільнення становить 21 рік 10 місяців та 16 днів, у той час як розмір вислуги, який надає право на набуття права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ, станом на дату звільнення позивача зі служби має становить не менше 24 календарних роки та 6 місяців, суд дійшов висновку про те, що станом на момент отримання відповідачем документів для призначення пенсії від Головного управління Національної поліції у м. Києві позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вказаної норми.

При цьому суд не приймає їх до уваги посилання позивача на те, що з 29.01.2020 по теперішній час він проходить службу в територіальних органах Служби судової охорони, яка також підлягає зарахуванню до календарної вислуги, оскільки оскаржуване у даній справі рішення було прийнято відповідачем за результатом розгляду документів, які надійшли від Головного управління Національної поліції у м. Києві, та які, відповідно, не містили відомостей щодо проходження позивачем служби в територіальних органах Служби судової охорони.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що такі документи були надані відповідачу безпосередньо самим позивачем під час розгляду питання про призначення йому пенсії за вислугу років.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ на підставі спірного рішення.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.