Справа № 400/1202/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1202/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2024 року (суддя Ярощук В.Г., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 01.04.2024) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними рішення та стягнення відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

09.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:

визнати протиправними рішення відповідача від 26.08.2023 №802/6436/юк та від 16.09.2023 №802/7063/юк про відмову у виплаті грошового забезпечення за період перебування на лікуванні;

стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену суму грошового забезпечення у сумі 42119,69 гривні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

На думку апелянта, судом першої інстанції до спірних правовідносин невірно застосовані положення пунктів 1, 6 розділу XXIX Порядку замість сукупності вірних: підпункту 13 пункту 116 Положення, абзацу 20 пункту 116 Положення, абзаців 1, 3 пункту 1 розділу XXVIII Порядку.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що наказом Відповідача від 23.05.2023 №135 (по стройовій частині) позивачу було поновлено виплату грошового забезпечення відповідно до пункту 1 розділу XXVIII Порядку. У зв`язку із чим апелянт наполягає, що пунктом 116 Положення передбачено, що час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а відтак, на період перебування на лікуванні військовослужбовець не вважається таким, що перебуває у розпорядженні.

В обґрунтування порушення судом норм процесуального права апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність виплат позивачу грошового забезпечення за період з 23.05.2023 по 06.08.2023 в розмірі грошового забезпечення за останньою займаною посадою та констатував здійснення відповідачем переплати. Оскільки зазначені дії відповідача не є предметом даного спору апелянт вважає, що суд безпідставно вийшов за межи позовних вимог, чим не тільки не захистив права позивача, а і самостійно порушив їх, створивши преюдиціальну підставу для стягнення з позивача переплачених сум грошового забезпечення. На переконання апелянта, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заявив, що в цілому погоджується із резолютивною частиною рішення суду першої інстанції, але просить рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальної частині.

На думку відповідача суд першої інстанції ухвалив рішення, що впливає на правовідносини, які не є спірними, а саме, позивачем не оспорюється правомірність виплат, здійснених позивачу за період з 19.05.2023 по 06.08.2023.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 17.12.2018 ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19.05.2023 Заводський районний суд міста Миколаєва у справі №487/2618/23 постановив ухвалу про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу тримання під вартою з утриманням в СІЗО м. Миколаєва до 15.07.2023.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та діє в частині тримання під вартою до 15.07.2023 включно.

Наказом начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 19.05.2023 №47 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Військової служби правопорядку у Збройних Силах України начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі начальник ВСП) з 19.05.2023.

З 19.05.2023 по 22.05.2023 ОСОБА_1 перебував під вартою в ДУ "Миколаївський СІЗО", та був звільнений на підставі внесення застави, що підтверджується довідкою про звільнення від 22.05.2023 серія МИК №018145 (частина "Б").

Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 23.05.2023 №135 ОСОБА_1 вважається звільненим з 19.05.2023 із займаної посади та зарахованим у розпорядження начальника ВСП.

У зв`язку із зміною запобіжного заходу ОСОБА_1 поновлено виплату грошового забезпечення з 23.05.2023.

17.07.2023 ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт про незарахування період перебування його з 17.07.2023 на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради "Міська лікарня №3" до строку перебування у розпорядженні та продовжити виплату грошового забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, на період його амбулаторного лікування.

Наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з адміністративно-господарської діяльності):

від 24.08.2023 №262 наказано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 17.07.2023 по 31.07.2023, який перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради "Міська лікарня №3";

від 01.09.2023 №268 наказано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.08.2023 по 04.08.2023, який перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради "Міська лікарня №3".

15.08.2023 ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 рапорт про незарахування період перебування його з 15.08.2023 на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради "Міська лікарня №3" до строку перебування у розпорядженні та продовжити виплату грошового забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, на період його амбулаторного лікування. У підтвердження факту перебування на амбулаторному лікуванні позивач додав до вказаного рапорту довідку Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради "Міська лікарня №3" від 15.08.2023 №35.

Рапортом від 24.08.2023 ОСОБА_1 повідомив, що в період з 15.08.2023 по 24.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради "Міська лікарня №3", до якого додав копію виписного епікризу з медичної картки стаціонарного пацієнта №5902.

24.08.2023 ОСОБА_1 подав рапорт про незарахування період перебування його з 20.06.2023 по 12.07.2023 на амбулаторному лікуванні у ТОВ "Медикгруп" до строку перебування у розпорядженні та продовжити виплату грошового забезпечення в розмірі грошового забезпечення, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, на період його амбулаторного лікування. На підтвердження факту перебування на амбулаторному лікуванні позивач додав до вказаного рапорту довідку ТОВ "Медикгруп" від 24.08.2023 №1/23.

Листом від 26.08.2023 №802/6436/юк ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовив у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 24.08.2023 у зв`язку з тим, що він не направлявся на лікування начальником відповідача, а звернувся до ТОВ "Медгруп" у приватному порядку.

Листом від 16.09.2023 №802/7063/юк ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення під час його перебування на стаціонарному лікуванні з огляду на сплив двомісячного строку, передбаченого пунктом 1 розділу XXVIII Порядку №260.

Вважаючи, що двомісячний строк перебування у розпорядженні, що підлягає оплаті у розмірі середнього грошового забезпечення за останньою займаною посадою, сплив 11.09.2023, і тому ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправно не виплатив відповідне грошове забезпечення за період з 07.08.2023 по 11.09.2023 (01 місяць 07 днів) у розмірі 42119,69 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача було зараховано у розпорядження начальника ВСП відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення №1153/2008, відповідач зобов`язаний був виплачувати позивачу грошове забезпечення у період з 23.05.2023 (наступний день після звільнення з під варти) до 11.09.2023 (дата, по яку позивач просить стягнути грошове забезпечення у розмірі середнього заробітку) відповідно до розділу ХХІХ Порядку №260, а саме: виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років. При цьому, перебування позивача на стаціонарному і амбулаторному лікуванні в цей період на розмір його грошового забезпечення не впливає.

Таким чином суд виснував, що відповідач:

протиправно виплатив позивачу грошове забезпечення позивачу за період з 23.05.2023 по 06.08.2023 у розмірі відповідно абзацу першого пункту 1 розділу XXVIII Порядку №260, а не згідно з розділом ХХІХ Порядку №260, тобто у значно більшому розмірі, ніж необхідно було;

правомірно виплатив позивачу грошове забезпечення за період з 07.08.2023 по 11.09.2023 виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008.

Підпунктом 13 пункту 116 цього Положення встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання.

Абзацами 22-24 пункту 116 Положення передбачено, що час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).

Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

11.06.2008 наказом Міністра оборони України за №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за №638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Абзацами першим - третім пункту 9.1 вищевказаної Інструкції унормовано, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

Приписами пункту 9.5 Інструкції передбачено, що під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абзацом першим пункту 9.1 цієї Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців:

9.5.1. На лікуванні в лікарняних закладах.

9.5.2. У санаторно-курортних закладах, куди військовослужбовці після перебування на лікуванні в лікарняних закладах направлені згідно з висновком військово-лікарської комісії.

9.5.3. На лікуванні в лікарняних закладах хворих на туберкульоз та санаторному лікуванні в санаторно-курортних закладах у зв`язку із захворюванням на відкриту форму туберкульозу.

9.5.4. У відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії.

9.5.5. Під арештом у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, у разі закриття кримінальної справи або винесення виправдувального вироку - з дня арешту і до дня звільнення включно.

9.5.6. На вакантних посадах, до яких військовослужбовці тимчасово допускалися (пункт 7.10 цієї Інструкції), - із дня, з якого вони стали до тимчасового виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про допуск до тимчасового виконання обов`язків за посадами, і до дня звільнення з посади включно, але не більше ніж за два місяці.

9.5.7. У щорічній основній відпустці.

Пунктом 9.6 Інструкції визначено, що виплата особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, грошового забезпечення, на одержання якого вони втратили право, поновлюється:

9.6.1. Призначеним на посади - із дня видання наказу про призначення, при цьому за період з дня видання наказу про призначення і до дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадою, грошове забезпечення виплачується за основними посадами, які раніше займались. Це грошове забезпечення виплачується після вступу військовослужбовців на посаду.

9.6.2. Направленим на лікування в лікарняні заклади, зазначені в пункті 9.5 цієї Інструкції, - із дня направлення, при цьому грошове забезпечення виплачується до дня повернення до місця, де вони перебувають у списках особового складу (до лікування) включно, а тим, хто вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою за висновками військово-лікарської комісії, - до дня закінчення відпустки включно.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особам офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають, із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). При цьому, строк перебування такої особи на лікуванні без поновлення виплати грошового забезпечення на його розмір не впливає.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначених висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на помилковому розумінні норм матеріального права, адже за логікою позивача, який стверджує, що час передування на лікарняному (пункт 9.5.1 Інструкції) підлягає оплаті у розмірі середнього грошового забезпечення за останньою займаною посадою, також підлягає оплаті у середньому розмірі час перебування під арештом (пункт 9.5.1 Інструкції), що є хибним.

Колегія суддів відхиляє твердження апеляційної скарги позивача про безпідставний вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки, як вбачається з резолютивної частини рішення суду, у задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.

Водночас, обов`язок надання мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, покладено на суд підпунктом 3 частини четвертої статті 246 КАС України.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Резюмуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 1 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч.6 ст.12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов