Справа № 260/5238/24
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

06 грудня 2024 рокум. Ужгород№ 260/5238/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гебеш С.А. розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача на усунення недоліків позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, а саме:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Закарпатській області щодо невиплати грошової компенсації за невикористані позивачем дні відпустки - за 2015 рік у кількості 03 календарних днів, 2016 рік у кількості 4 календарних днів, 2017 рік у кількості 20 календарних днів, 2018 рік у кількості 15 календарних днів, 2019 рік у кількості 20 календарних днів, 2020 рік у кількості 25 календарних днів, 2021 рік у кількості 35 календарних днів;

зобов`язати Головне управління Національної поліції у Закарпатській області виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку у кількості 147 календарних днів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження.

На адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення даного адміністративного позову без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, мотивоване тим, що позивача на виконання вимог Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року у справі № 260/4256/22, наказом від 18.09.2023 року звільнено зі служби, однак до суду позивач з даним позовом звернувся лише 19.08.2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме подати клопотання про поновлення строку звернення до судуу та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача подав заяву.

Із змісту поданої заяви вбачається, що представник позивача просить суд врахувати постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі №620/3884/18 від 12.02.2020 року, у справі №813/1247/17 від 05.10.2019 року. Разом з тим зазначає, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає сі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору.

Розглянувши подану представником позивача заяву на усунення недоліків позовної заяви та вирішуючи питання строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином до 19.07.2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352 (далі - Закон №2352), яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга ст.233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Відтак, унесенням до Кодексу законів про працю України вказаних змін законодавець, виклавши у новій редакції ч.1 та ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, увів строки звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

Суд звертає увагу, що ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України стосується виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

При цьому, стаття перша цієї ж норми передбачає загальний строк звернення до суду у трудових спорах.

Суд констатує, що позивача звільнено з посади наказом Головного управління Національної служби в Закарпатській області від 18.09.2023 року "По особовому складу".

Враховуючи зазначені обставини, суд зазначає, що на дату звільнення позивача та на дату звернення позивача до суду ст. 233 КЗпП України вже діє у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ.

Як встановлено судом та вбачається із штемпеля вхідної кореспонденції Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з даним позовом лише 18.08.2024 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

В контексті питання строків звернення до суду слід також надати правову оцінку щодо дії у часі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин».

Як вже зазначалось вище, у зв`язку із набранням чинності 19.07.2022 року таких змін, до вимог про стягнення оплати праці почали застосовуватись строки звернення за судовим захистом.

Прикінцеві та перехідні положення не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 07.12.2023 року у справі №990/242/23, від 29.11.2023 року у справі №990/233/23.

Беручи до уваги викладені норми, а також встановлені обставини (звільнення позивача відбулося 18.09.2023 року), суд вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, оскільки представник позивача звернувся із даним позовом лише 19.08.2024 року.

Не беруться до уваги також посилання представника позивача на постанови Верховного Суду від12.02.2020 року у справі №620/3884/18, від 05.09.2019 року №813/1247/17, від 30.10.2018 року у справі №826/12721/17 оскільки такі були винесені Верховним судом до внесеним змін у ст. 233 КЗпП України (19.07.2022 року).

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, згідно вимог ч.1 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Разом з тим, суд констатує, що на виконання вимог ухвали суду позивач (представник позивача) не надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом, а також не надав відповідних доказів поважності причин його пропуску.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Враховуючи наведене, дану позовну заяву слід залишити без розгляду, так як представник позивача не заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, у поданій заяві на усунення недоліків зазначено лише на те, що строк звернення до суду з даним позовом не обмежується будь яким строком та не виконав вимоги ухвали суду від 22.11.2024 року.

На підставі наведеного та керуючись статтями 72-77, 122, 123, 240, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про залишення даної позовної заяви без розгляду - задоволити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

СуддяС.А. Гебеш