Справа № 200/3364/24
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року справа №200/3364/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Блохіна А.А., секретаря судового засідання Дементій О.М., за участю представника позивача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 р. у справі № 200/3364/24 (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Донецькій області (далі позивач, ГУДПС) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), в якій просило: визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу від 22.05.2024 ВП №73023055 у розмірі 10 200 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Законодавцем визначено, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Надаючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Скаржник посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18, від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі № 811/1324/18.

Так, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

ГУ ДПС у Донецькій області не одноразово було повідомлено листами від 22.11.2023 № 1978/5/05-99-18-03 та від 21.12.2023 № 2392/5/05-99-18-03 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що згідно з вимогами виконавчого листа по справі № 200/12152/21 від 02.10.2023, ГУ ДПС у Донецькій області 04.10.2023 виконано Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 по справі №200/12152/21, а саме враховано надану ТОВ «ТЗК №1» таблицю даних платника податку на додану вартість прийняту 25.08.2021 року, реєстраційний номер .

Скаржник зазначає, що позивачем неодноразово було повідомлено відповідача, а також надані необхідні докази суду про те, що станом на поточну дату у ГУ ДПС у Донецькій області відсутня технічна можливість врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість ТОВ «ТЗК № 1», прийняту 25.08.2021 року, реєстраційний номер датою її подачі, тобто 25.08.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року по справі № 200/12152/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022: визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Донецькій області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 3041518/43852659 від 30.08.2021 про врахування/неврахування таблиці даних платника податку на додану вартість; зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю ТЗК № 1, прийняту 25.08.2021, реєстраційний № датою її подачі.

Рішення набрало законної сили 19 липня 2022 року.

02 жовтня 2023 року по справі видані виконавчі листи, зокрема, про зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1, прийняту 25.08.2021, реєстраційний № датою її подачі.

12 жовтня 2023 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 73023055 про зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1, прийняту 25.08.2021, реєстраційний № датою її подачі.

14 листопада 2023 року державним виконавцем направлено податковому органу вимогу № 10783 про повідомлення державного виконавця, які саме дії було вчинено щодо виконання виконавчого листа № 200/12152/21; про надання інформації щодо виконання (сплати) витрат виконавчого провадження відповідно до постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.10.2023 ВП № 73023055 у розмірі 250,00 грн; про надання інформації щодо виконання (сплати) виконавчого збору відповідно до постанови про стягнення виконавчого збору від 12.10.2023 ВП № 73023055 у розмірі 26 800,00 грн.

22 листопада 2023 року Головне управління ДПС у Донецькій області листом № 1978/5/05-99-18-03 повідомило державного виконавця про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 по справі № 200/12152/21, а саме врахування наданої ТОВ ТЗК № 1 таблиці даних платника на додану вартість прийняту 25.08.2021, реєстраційний номер .

Лист аналогічного змісту Головним управлінням ДПС у Донецькій області надіслано державному виконавцю 05 грудня 2023 року № 2170/5/05-99-10-01.

11 грудня 2023 року державним виконавцем прийнята вимога № 14513, якою визначено податковому органу надати відповідні пояснення, щодо не виконання у повному обсязі виконавчого листа № 200/12152/21 та зазначено виконати вимоги виконавчого листа № 200/12152/21, а саме, врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю ТЗК № 1, прийняту 25.08.2021, реєстраційний номер № датою її подачі.

21 грудня 2023 року Головне управління ДПС у Донецькій області листом № 2392/5/05-99-18-03 надало відповідь, що ГУ ДПС у Донецькій області згідно з вимогами виконавчого листа № 200/12152/21 виконало рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 по справі № 200/12152/21, а саме врахувало надану ТОВ ТЗК № 1 таблицю даних платника податку на додану вартість прийняту 25.08.2021, реєстраційний номер .

Згідно з п. 22 Порядку № 1165 таблиця даних платника податку враховується у разі надходження до контролюючого органу рішення суду про скасування рішення про неврахування таблиці даних платника податку, яке набрало законної сили.

Станом на 20.12.2023 у ГУ ДПС у Донецькій області відсутня технічна можливість врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1 датою її подачі, тобто 25.08.2021.

З метою врахування таблиці даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1 датою її подачі, тобто 25.08.2021 на адресу ДПС України надіслано лист від 21.12.2023 № 3720/8/05-99-18-03 щодо опрацювання зазначеного питання та надання технічної допомоги.

08 січня 2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнята постанова про накладення на ГУ ДПС у Донецькій області штрафу, за невиконання без поважних причин боржником рішення суду, на користь держави у розмірі 5100 грн.

23 лютого 2024 року позивач надіслав лист на адресу ДПС України № 731/8/05-99-18-03 щодо надання технічної допомоги з метою врахування таблиці даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1 датою її подачі.

Листом Державної податкової служби від 28.02.2024 №5397/7/99-00-18-02-02-07 надано відповідь на запит відповідача, в якому зазначено, що згідно пункту 22 Порядку таблиця даних платника податку враховується у разі надходження до контролюючого органу рішення суду про скасування рішення про неврахування таблиці даних платника податку, яке набрало законної сили. Інших положень стосовно механізмів врахування таблиці даних платника податку на додану вартість за рішенням суду датою їх подачі Порядок не містить.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року по справі №200/486/24 задоволено апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, скасовано Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року, у задоволенні позову Головного управління ДПС у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови про накладення штрафу відмовлено.

22 травня 2024 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнята постанова про накладення на ГУ ДПС у Донецькій області штрафу, за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення суду, на користь держави у розмірі 10200 грн.

Не погоджуючись із постановою від 22.05.2024 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено поважності причин для неповного виконання рішення суду, тому суд дійшов висновку, що спірна постанова про накладення штрафу є правомірною.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно п.1, 2 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції №512/5, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом №1404 встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт умисного невиконання рішення суду та наявність вини з невиконання цього рішення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20.

Верховний Суд в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 7 липня 2019 року у справі №420/70/19, від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а, від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Судами встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року по справі № 200/12152/21, зокрема, зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю ТЗК № 1, прийняту 25.08.2021, реєстраційний № датою її подачі.

Згідно з пунктом 16 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165 (далі Порядок № 1165) Комісія регіонального рівня приймає рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку, яке надсилається платнику податку в електронний кабінет засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог Кодексу, Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

На підставі пункту 22 Порядку № 1165 таблиця даних платника податку враховується у разі надходження до контролюючого органу рішення суду про скасування рішення про неврахування таблиці даних платника податку, яке набрало законної сили.

Отже, датою реєстрації таблиці платника податків вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, а саме: журнал обліку таблиць даних платників податку, податковим органом враховано таблицю даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1 датою 04.10.2023.

За рішенням суду, таблиця повинна бути врахована датою 25.08.2021.

Отже, станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Враховуючи, що позивач, не надає жодних доказів повного виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком державного виконавця про доцільність накладення штрафу на позивача у виконавчому проваджені

До таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 травня 2020 року по справі № 522/3268/17.

Суд не приймає посилання скаржника на те, що невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин про що позивач повідомляв держаного виконавця листами, а саме за відсутності у ГУДПС технічної можливості врахувати таблицю даних платника податку на додану вартість ТОВ ТЗК № 1 датою її подачі, тобто 25.08.2021, оскільки причинам невиконання рішення суду про які зазначено у вказаних листах була надана оцінка у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року по справі № 200/12152/21.

Суд апеляційної інстанції не вбачає поважності причин щодо невиконання судового рішення, а тому встановлена відповідальність за це Законом України № 1404, є правомірною та спростовує доводи позивача щодо вчинення всіх залежних від нього дій для забезпечення виконання рішення суду у вищевказаній справі.

Суд зазначає, що невиконання в повному обсязі рішення судів, які набрали законної сили позбавляють гарантованого Конституцією України права на виконання рішень судів.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком державного виконавця та суду першої інстанції про доцільність накладення штрафу на позивача у ВП.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 р. у справі № 200/3364/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 р. у справі № 200/3364/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар