Справа № 380/17930/24
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

05 грудня 2024 рокусправа № 380/17930/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування рішень, визнання права,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 3), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 4) про визнання протиправними та скасування рішень, у якому, з урахуванням заяви про уточнення (збільшення) позовних вимог, просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ №1109-ОС від 16.08.2024 (про особовий склад) Військової частини НОМЕР_1 про зарахування на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу загону на всі види забезпечення, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ (по стройовій частині) Військової частини НОМЕР_2 про зарахування в списки до особового складу в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- застосувати наслідки визнання оскаржуваних рішень недійсними визнати, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем та має право на вільне залишення військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 перебувавав на Військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В травні 2024 року позивач з метою оформлення відстрочки звернувся особисто із заявою до Відповідача 1, в якій просив оформити йому відстрочку відповідно до пункту 9) ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надати довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

16.06.2024 за результатами розгляду заяви позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано довідку про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9) ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У довідці від 16.06.2024 за №5233 зазначався строк дії такої відстрочки до 11 серпня 2024 року.

У зв`язку із закінченням строку дії відстрочки позивач засобами телефонного зв`язку зв`язався з посадовою особою відповідача 1 та погодив час і дату прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для написання заяви про продовження строку дії відстрочки.

Позивач добросовісно з`явившись 15.08.2024 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 очікувано розраховував (враховуючи запевнення від відповідача 1, що йому необхідно подати заяву на продовження відстрочки), що він явиться до приміщення відповідача 1 для однієї мети написання та подання заяви на продовження відстрочки та відповідно йому буде продовжено строк дії такої відстрочки, адже обставини, через які була отримана відстрочка не змінились.

Однак, ОСОБА_1 , який прибув до відповідача 1 було повідомлено, що законодавство змінилося і тепер він не має права на відстрочку відповідно до п. 9) ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки в його матері є донька, яка може її доглядати.

Після чого позивача було мобілізовано та направлено до Військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби, згодом переміщено до відповідача 3.

Вважає дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 незаконними та такими, які порушують права позивача.

Ухвалою від 23.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 23.08.2024 у задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_2 від 22.08.2024 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою від 01.10.2024 прийнято до розгляду клопотання представника позивача про збільшення позовних вимог; залучено до участі у справі як співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 .

09.09.2024 відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що з 24.02.2022 під час проведення загальної мобілізації у громадян України виник обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. При цьому, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ для деяких категорій громадян встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Для особи, яка зайнята постійним доглядом необхідні такі документи, які визначені Постановою кабінету Міністрів України від 16.05.2024: документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб, про народження дитини, свідоцтво про народження особи, яка здійснює догляд, свідоцтво про народження дружини, (чоловіка),документи, що підтверджують неможливість здійснення догляду іншими працездатними членами сім`ї, які зобов`язані здійснювати догляд (висновок МСЕК чи ЛКК про потребу іншого члена сім`ї в постійному догляді, довідка про смерть такого члена сім`ї, або рішення суду про оголошення визнання безвісно відсутнім, зниклим безвісти за особливих обставинах, документи про отримання компенсації (допомоги) надбавки) на догляд акт встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) (додаток 8), у якому зазначаються відомість про наявність (відсутність ) інших працездатних членів сім`ї, які б могли здійснювати такий догляд.

В цій ситуації позивач не надав підтверджуючі документи інших членів сім`ї, а саме сестри ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також брата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно довідки про склад сім`ї № 239 від 14.07.2023, причини чому дані члени сім`ї не можуть доглядати за мамою ОСОБА_5 інвалідом 1 гр., відсутній акт догляду (додаток 8).

Тому ОСОБА_1 було мобілізовано і направлено у Військову частину НОМЕР_1 (підстава поіменний список № 8359 від 15.08.2024 року).

Пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Пунктом 2 ч. 4 ст. 26-Закону № 2232-ХІІ визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу та наказів щодо проходження військової служби. Таким чином, наказ про призов та зарахування до військової частини як акт індивідуальної дії реалізовано їх застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказу не може привести до відновлення порушеного права.

04.09.2024 позивач подав відповідь на відзив відповідача 1, у якому додатково обґрунтовує підставність позовних вимог, та наголошує на тому, що відповідач 1 не надав жодної письмової відмови позивачу в продовжені відстрочки та/або письмової відмови в оформленні такої відстрочки.

15.10.2024 представник Військової частини НОМЕР_2 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув з НОМЕР_3 прикордонного загону ДПСУ, у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі положення), було зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_4 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ), на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.09.2024 №1605-ос та припису від 14.09.2024 №08/745.

Зазначив, що НОМЕР_4 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2 ) як і Державна прикордонна служба України в цілому не має жодного відношення до заходів мобілізаційної готовності та підготовки, це підлягає виключно до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

19.09.2024 наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону №858-ос позивач, прибувши з НОМЕР_3 прикордонного загону, був зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_4 прикордонного загону, а отже є військовослужбовцем, на якого розповсюджуються певні права та обов`язки визначені законодавством України.

Військовослужбовця правомірно, на підставі наказу вищого органу управління зараховано до списків НОМЕР_4 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_2 ), у відповідності до чинного законодавства України.

15.10.2024 позивач подав відповідь на відзив відповідача 3, у якому додатково обґрунтовує підставність позовних вимог. Зазначає, що чинним законодавством дійсно не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби, як визнання неправомірним призову та Наказу про зарахування до особового складу. Разом з тим, наполягає на тому, що наслідком оскарження зазначених рішень має бути увільнення Позивача від військової служби. Наполягає на тому, що скасування наказу про зарахування до особового складу особи має наслідком скасування і статусу військовослужбовця, що звільняє позивача від обов`язку перебування на військовій службі.

Ухвалою суду від 21.10.2024 вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування рішень, визнання права - здійснювати за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 30.10.2024 забезпечено участь адвоката Михальчука М.І. та представника Військової частини НОМЕР_2 в судових засіданнях у справі №380/17930/24 в режимі відеоконференції за допомогою Електронного кабінету та власних технічних засобів.

29.10.2024 відповідач 2 (Військова частина НОМЕР_1 ) подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначив, що проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації, перевірка підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення, здійснюється ІНФОРМАЦІЯ_8 . Відповідно до ст. 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації. (що оформлюється відповідним наказом) Відповідно до ст.6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого наказом від 24.03.1999 № 551-XIV, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Таким чином, наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) від 16.08.2024 №1109-ОС про зарахування на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу загону та на всі види забезпечення, рядового запасу ОСОБА_1 , який прибув з другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, з 15.08.2024 є основним розпорядчим актом військового управління, виданим на підставі та в межах встановленим законом, окрім того позивачем не наведено жодних доводів та обґрунтувань, в чому саме полягає неправомірність оскаржуваного наказу. Отже, вищенаведене беззаперечно свідчить про те, що уповноважена особа Державної прикордонної служби України діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення є необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі.

30.10.2024 позивач подав відповідь на відзив відповідача 2, у якому додатково обґрунтовує підставність позовних вимог.

У судовому засіданні 05.11.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та відповідях на відзив, представники відповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

07.11.2024 позивач подав додаткові пояснення у справі, у яких обґрунтовує підставність позовних вимог.

Ухвалою суду від 13.11.2024 залучено до участі у справі у якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_10 .

28.11.2024 у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, відповідях на відзив та додаткових поясненнях, представники відповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Ухвалою суду від 28.11.2024 без виходу до нарадчої кімнати продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у травні 2024 року позивач з метою оформлення відстрочки звернувся особисто із заявою до відповідача 1, в якій просив оформити йому відстрочку згідно з п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з підстав здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю I групи та потребує постійного стороннього догляду.

16.06.2024 за результатами розгляду заяви позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано довідку про оформлення відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У довідці від 16.06.2024 за №5233 зазначався строк дії такої відстрочки до 11.08.2024 (а.с. 34).

Також дані про вказану відстрочку позивачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відображені у відомостях з Резерв+ (а.с. 35).

15.08.2024 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяви про надання (продовження) відстрочки з підстав здійснення постійного догляду за матір`ю позивач відповідачу 1 не подав.

Відповідно до Витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) «Про призов військовозобов`язаних сержантського та солдатського складу до Збройних Сил України за загальною мобілізацією» нижчепойменованих військовозобов`язаних з 15.08.2024 призвати за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України. Виключити з обліку в другому відділі (м.Миколаїв) ІНФОРМАЦІЯ_3 та направити: у військову частину НОМЕР_1 : Солдат ОСОБА_6 , 1977 року народження, ВОС - 790037. Підстава: іменний список №8359 від 15.08.2024 (а.с. 81).

19.09.2024 ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув з НОМЕР_3 прикордонного загону ДПСУ, у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, було зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_4 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ), на підставі наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.09.2024 №1605-ос та припису від 14.09.2024 №08/745 (а.с. 117).

Не погоджуючись з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із здійсненням догляду за хворою матір`ю.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України визначено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено та на момент розгляду справи, триває.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами п. 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" розрізняють наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації. (ч. 1 ст. 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

За приписами ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначені категорії осіб, які мають право отримати відстрочку під час мобілізації та підстави такої відстрочки.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Відповідно до п. 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок № 560) військовозобов`язані, які здійснюють догляд (постійний догляд) за особами, зазначеними у пунктах 9, 13, 14 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та які не мають права на призначення компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем свого перебування на військовому обліку із заявою у паперовій або електронній формі, зокрема, у разі технічної реалізації засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, до якої додається письмова заява особи, яка потребує догляду чи постійного догляду, довільної форми із зазначенням реєстраційного номера облікової картки платника податків, про підтвердження відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані її утримувати (чоловік/дружина, працездатні діти), чи інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійний догляд.

Районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відокремлений відділ перевіряє перебування такого військовозобов`язаного на військовому обліку, родинні зв`язки військовозобов`язаної особи та особи, яка потребує догляду (постійного догляду), наявність інших зареєстрованих/задекларованих осіб за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи, яка потребує догляду, з використанням відомостей Державного електронного реєстру військовозобов`язаних України, Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну. Матеріали за результатами перевірки надсилаються керівнику виконавчого органу місцевого самоврядування за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного, який здійснює догляд.

У разі виявлення невідповідності наведених у заяві військовозобов`язаного даних або непідтвердження факту встановлення здійснення ним догляду (постійного догляду) комісією заява не розглядається.

Для встановлення факту здійснення догляду (постійного догляду) військовозобов`язаний, який здійснює догляд (постійний догляд), звертається із заявою на ім`я керівника виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання.

Розгляд заяви здійснює комісія із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), рішення про утворення якої приймається керівником виконавчого органу сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного, який звернувся із відповідною заявою.

До складу комісії із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше п`яти осіб.

За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) з урахуванням наданих районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом матеріалів складає акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) (додаток 8). Зазначений акт є одним із документів, які надаються військовозобов`язаним до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У разі відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у пункті 13 частини першої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за умови наявності кількох військовозобов`язаних осіб, особа з інвалідністю I чи II групи складає заяву за формою згідно з додатком 15, де зазначає особу, яку вона обирає для здійснення свого утримання (догляду).

Згідно п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Пунктом 11 Положення № 154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Таким чином, обов`язки щодо мобілізації на військову службу за призовом, встановлення відстрочок покладені, в тому числі на відповідача 1, відповідача 4.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 16.06.2024 за результатами розгляду заяви позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано довідку про оформлення відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У довідці від 16.06.2024 за №5233 зазначався строк дії такої відстрочки до 11.08.2024 (а.с. 34).

15.08.2024 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяви про надання (продовження) відстрочки з підстав здійснення постійного догляду за матір`ю позивач відповідачу 1 не подав, що не заперечується сторонами, та був мобілізований.

При цьому як у позовній заяві, так і в судових засіданнях представник позивача наголошував, що 15.08.2024 позивач прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 для написання та подання заяви на продовження відстрочки, адже обставини, через які була отримана відстрочка, не змінились. Однак, відповідачем 1 усно було повідомлено позивачу, що законодавство змінилося і тепер він не має права на відстрочку згідно з п. 9) ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки в його матері є донька, яка може її доглядати.

З огляду на те, що позивач не подав письмової заяви про відстрочку і відповідно не додав документів, які б підтверджували те, що ним на час звернення до відповідача 1 здійснюється постійний догляд за матір`ю, яка потребує такого догляду, дії відповідача 1 щодо неоформлення відстрочки позивачу є правомірними.

Надаючи оцінку документам, які позивач зазначає, як підставу для відстрочки, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с.19).

Відповідно до Довідки про склад сім`ї від 14.07.2023 № 239 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , син ОСОБА_7 р.н., син ОСОБА_4 1982 р.н., дочка ОСОБА_3 1986 р.н., внучка ОСОБА_8 2006 р.н., внучка ОСОБА_9 2010 р.н (а.с. 78).

Відповідно до паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 79).

Потреба в постійному догляді матері, на думку позивача, підтверджується:

- довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №374179 від 17.05.2023 (далі Довідка №374179). У Довідці №374179 зазначено, що ОСОБА_5 встановлено першу групу «Б» інвалідності безтерміново внаслідок загального захворювання (а.с. 14). У п. 12 вказано: потребує постійної сторонньої допомоги. У п .13 «Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності» Довідки №374179 зазначено: «ортопед» (а.с. 16);

- пенсійним посвідченням ОСОБА_5 № НОМЕР_6 , в якому вказано вид пенсії: по інвалідності, 1 гр., підгр. Б, загальне захворювання, термін дії: довічно (а.с. 24);

- Актом встановлення факту здійснення догляду на території Миколаївської міської територіальної громади від 18.04.2024, відповідно до Розділу ІІІ якого ОСОБА_1 стосовно своєї матері ОСОБА_5 є особою, яка має одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи і супроводжує одного з таких батьків для виїзду за межі України (а.с. 186).

У судових засіданнях представники відповідача 1 пояснили, що оскільки позивач не подав письмової заяви про надання (продовження) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то розгляд такої заяви не здійснювався та письмової відповіді не надавали.

При цьому у відзиві відповідач 1 також зазначає, що у цій ситуації позивач не надав підтверджуючі документи інших членів сім`ї, а саме сестри ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також брата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно довідки про склад сім`ї № 239 від 14.07.2023, причини чому ці члени сім`ї не можуть доглядати за мамою ОСОБА_5 інвалідом 1 гр., та відсутній акт догляду.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Таким чином, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не містить такої умови надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як «відсутність інших невійськовозобов`язаних осіб, які можуть здійснювати догляд за особою», тому доводи відповідача 1 у цій частині є такими, що не передбачені чинним законодавством України.

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У п. 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У п. 3 розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до п.п. 19, 24 Положення № 1317 комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Стосовно повноважень лікарсько-консультативної комісії та медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Положенням № 1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до п. 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами пп. 1 п. 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (п. 1 розділу III).

За приписами п. 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі».

Згідно з п. 2 цієї Інструкції висновок призначений для реєстрації когнітивних порушень які виникають при захворюваннях (органічні психічні розлади (F00-F09), розумова відсталість (F70-F79), порушення рухової активності (паралічі), соціальна дезадаптація, інвалідність І групи тощо). Когнітивні порушення можуть спостерігатися у симптокомлексі наступних розладів психіки (F10-F19), шизофренія (F20), первазивні розлади розвитку (F84), нейродегенеративні захворювання (хвороба Альцгеймера, Паркінсона тощо), судинні захворювання головного мозку (інсульти, інфаркти мозку, церебральний атеросклероз), нейроінфекція, наслідки черепно-мозкової травми, новоутворення, метаболічні порушення та інтоксикації, аутоімунні захворювання, генетичні захворювання тощо.

Пунктом 5 цієї Інструкції визначено, що висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859.

У п. 4 висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (п. 8 Інструкції).

Повноваження лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я визначені ще в одному нормативно-правовому акті - наказі Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання», в якій зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням № 1317, суд доходить висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Отже, суд дійшов висновку, що закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. Зі свого боку приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Отже, повертаючись до обставин цієї справи, позивач вважає, що потреба в постійному догляді ним його матері підтверджується, зокрема довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №374179 від 17.05.2023. У Довідці №374179 зазначено, що ОСОБА_5 встановлено першу групу «Б» інвалідності безтерміново внаслідок загального захворювання (а.с. 14).

Проте суд звертає увагу, що у п. 12 Довідки №374179 вказано: потребує постійної сторонньої допомоги. У п.13 Довідки №374179 «Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності» зазначено: «ортопед» (а.с. 16).

Поняття «постійна стороння допомога» та «постійний догляд», на думку суду, не є тотожними.

Адже постійний догляд передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

Суд акцентує на тому, що Актом встановлення факту здійснення догляду на території Миколаївської міської територіальної громади від 18.04.2024, передбачено, що ОСОБА_1 стосовно своєї матері ОСОБА_5 є особою, яка має одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи і супроводжує одного з таких батьків для виїзду за межі України (а.с. 186).

При цьому форма Акта встановлення факту здійснення догляду на території Миколаївської міської територіальної громади від 18.04.2024 містить також альтернативні положення у Розділі ІІІ, які не обрані/не підкреслені комісією, а саме: «є особою, яка здійснює постійний догляд за особою з інвалідністю І чи ІІ групи і супроводжує зазначену особу для виїзду за межі України».

Таким чином, обставина здійснення саме постійного догляду позивачем за своєю матір`ю, якій встановлено першу групу інвалідності, не підтверджується наданими позивачем документами.

Суд враховує те, що 15.08.2024 позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та заяви про надання (продовження) відстрочки з підстав здійснення постійного догляду за матір`ю позивач відповідачу 1 не подав.

Відповідно до Витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) «Про призов військовозобов`язаних сержантського та солдатського складу до Збройних Сил України за загальною мобілізацією» нижчепойменованих військовозобов`язаних з 15 серпня 2024 року призвати за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України. Виключити з обліку в другому відділі (м.Миколаїв) ІНФОРМАЦІЯ_3 та направити: у Військову частину НОМЕР_1 : Солдат ОСОБА_6 , 1977 року народження, ВОС - 790037. Підстава: іменний список №8359 від 15.08.2024 (а.с. 81).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача 1 у спірних правовідносинах відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 з підстав не оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9) ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», потрібно відмовити.

Інші позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати наказ №1109-ОС від 16.08.2024 (про особовий склад) Військової частини НОМЕР_1 про зарахування на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу загону на всі види забезпечення, що стосується ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ (по стройовій частині) Військової частини НОМЕР_2 про зарахування в списки до особового складу в частині, що стосується ОСОБА_1 ; застосувати наслідки визнання оскаржуваних рішень недійсними визнати, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем та має право на вільне залишення військової частини НОМЕР_1 , є похідними, оскільки заявлені з тої самої підстави - не оформлення позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову, а також ураховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування рішень, визнання права - відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_8 );

Відповідач 2: ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_8 );

Відповідач 3: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ; ЄДРПОУ НОМЕР_9 );

Відповідач 4: Військова частина НОМЕР_2 (Одинадцятий прикордонний Краматорський загін) ( АДРЕСА_6 ; ЄДРПОУ НОМЕР_10 ).

Повне рішення суду складено 05.12.2024.

СуддяКондратюк Юлія Степанівна