Справа № 420/331/24
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/331/24

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 28.03.2024р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.12.2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення від 13.11.2023р. №8848-8640/З-02/8-2100/23 про відмову у переведенні його з пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язання з зарахувати до стажу його державної служби період роботи у податкових органах з 23.11.1995р. по 28.12.1999р.; зобов`язання здійснити переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3712-ХІІ, п. 10,12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, та здійснити перерахунок і виплату пенсії за період починаючи з дня подання відповідного звернення.

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням пенсійного органу безпідставно відмовлено в переведенні його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з посиланням на відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.03.2024р. позов задоволений, оскільки на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» позивач досяг віку 62 років; станом на 01.05.2016р. позивач мав не менше 10 років стажу державної служби, а тому набув право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом при вирішенні справи вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначає про відсутність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.09.2021р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 13.11.2023р. №8848/8640/3-02/8-2100/23 повідомлено ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», оскільки стаж його державної служби станом на 01.05.2016 складає 07 років 04 місяці 01 день. /а.с.16/

Не погоджуючись з рішенням від 13.11.2023р. №8848-8640/З-02/8-2100/23 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон України №889-VIII), підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано таким, що втратив чинність, Закон України 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу ХІ Закону України №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу ХІ Закону України №889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону України №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України №3723-ХІІ після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою ст.37 Закону України №3723-ХІІ і п.п.10, 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Апелянт зазначає про безпідставність зарахування судом першої інстанції до стажу державної служби позивача періоду роботи у податкових органах з 23.11.1995р. по 28.12.1999р., оскільки у вказаний період законодавством не було передбачено віднесення до стажу державної служби роботу на посадах у податкових органах.

Як вбачається із записів №10-20 трудової книжки позивача, 23.11.1995р. він був прийнятий на роботу на посаду головного державного податкового інспектора відділу обробки інформації і комп`ютеризації з іспитовим строком 6 місяців.

Присягу державного службовця прийняв 01.12.1995р.

01.01.1996р. позивачу присвоєно звання Інспектора податкової служби І рангу.

31.12.1996р. позивач був звільнений з роботи згідно п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України, а саме у зв`язку з переведенням на роботу в державну податкову адміністрацію в Бериславському районі.

З 01.01.1997р. позивача прийнято на роботу на посаду головного державного податкового інспектора сектора державного реєстру фізичних осіб відділу комп`ютеризації державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області.

З 22.11.1997р. по 30.04.1998р. позивач працював на посаді старшого державного податкового інспектора відділу інформатизації та Державного реєстру фізичних осіб державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області.

30.09.1998р. позивача звільнено у зв`язку з переведенням на роботу в Бериславський міжрайонний відділ податкової міліції.

01.10.1998р. позивача прийнято на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділення податкових розслідувань міжрайонного відділу податкової міліції державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області.

28.12.1999р. звільнено з посади відповідно до п.1 ч.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією. /а.с.8-14/

Таким чином, у період з 23.11.1995р. по 28.12.1999р. ОСОБА_1 проходив службу у органах державної податкової служби (інспекції).

На виконання постанови Верховної Ради України від 16.12.1993р. «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1994р. №283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (надалі Порядок №283).

Так, абза.3 п.2 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно спеціальні звання.

Відповідно до ч.18. ст.37 Закону №3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-УІП передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 2 ст.46 Закону №889-УПІ та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. №229, які діють з 01.05.2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 04.12.1990р. №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні», а з 12.08.2012р. - Податковий Кодекс України.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-ХІІ може бути особа, яка має освіту за фахом та відповіла кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби.

Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (ч.ч.5, 6 ст.15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З 12.08.2012р. п.344.1 ст.344 Податкового кодексу України визначено, що період роботи посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції / у тому числі тих, яким присвоєно спеціальні звання/ зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, та які займали посади в державних податкових органах щодо у період до 12.08.2012р., перебували на державній службі та були державними службовцями.

Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у зарахуванні до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи з 23.11.1995р. по 28.12.1999р. у органах державної податкової служби (інспекції).

Оскільки станом на 01.05.2016р. ОСОБА_2 займав посаду державної служби та мав стаж державної служби більше 10 років, колегія суддів приходить до висновку про наявність у нього права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.ч.3, 4, 5 ст.143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2023р. між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Приват юрист» укладено договір про надання правничої допомоги №05/12/23. /а.с.110/

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, згідно акту приймання-передачі наданих послуг, загальна вартість робіт адвоката склала 6000грн.: відзиву на апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанції (6000грн.). /а.с.109/

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, враховуючи надані стороною позивача докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, зміст і обсяг наданих матеріалів до суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтовану необхідність зменшення розміру таких витрат до 1000грн., з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1000(одна тисяча) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв