Справа № 461/9427/24
Суддя: Кітов О. В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/9427/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Черевка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якому просить:

-визнати дії поліцейського 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції ОСОБА_2 незаконними;

-скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕГА №1607266 від 08 листопада 2024 року, поліцейським 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції Годебським Юрієм Вікторовичем винесену відносно ОСОБА_1 , за ст. 183 КУпАП, а провадження про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову покликається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕГА №1607266 від 08 листопада 2024 року, поліцейським 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 183 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 3 400,00 грн. (три тисячі чотириста гривень 00 копійок) громадянина України ОСОБА_1 за те, що він 08 листопада 2024 року о 14 годині 42 хвилин нібито здійснив завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102», де повідомив про пошкодження свого авто на території парковки ТЦ «Метро», проте такої події начебто не було. Позивач вважає вказану постанову незаконною, а дії працівників неправомірними. На думку позивача, постанова є необгрунтованою, такою що не відображає дійсних обставин справи, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглянута, а постанова складена за відсутності будь-яких належних та допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП. Зазначає, що 08.11.2024 року він зі своєю дружиною прибули до ТЦ «Метро» у м. Львів по вулиці Джорджа Вашингтона, 8, на парковці якого припаркували своє авто. Вийшовши з машини, побачили пошкодження, яке на їх думку, схоже на слід від купівельного возика, які використовують у супермаркетах. Позивач здійснив виклик на спецлінію «102», де повідомив про факт пошкодження авто, який в дійсності був. Позивач, здійснивши виклик на спецлінію «102», сподівався на допомогу поліції в цій ситуації та розраховував на охорону своїх прав, та об`єктивне з`ясування обставин події, при якій було пошкоджено його авто. Бо він в дійсності не знає коли, ким та при яких обставинах відбулася ця подія. Позивач зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не містить належного обґрунтування та інформації, в чому полягав завідомо неправдивий виклик працівників поліції, враховуючи обставини, що повідомив заявник, зателефонувавши за номером «102». Оскаржувана постанова містить лише фразу «проте такої події не було». Вказує, що завідомо неправдивого виклику поліції не здійснював, бо не мав прямого умислу і не бажав даремного виїзду на місце виклику працівників поліції, а той факт, про який він заявляв в дійсності був.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова суду від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у адміністративній справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Настасяк О.І. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач (уповноважений представник) в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст. 229 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1607266 від 08 листопада 2024 року, поліцейським 1 батальйону 2 роти 1 взводу Управління патрульної поліції у Львівській області рядовим поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно вищевказаної постанови ОСОБА_1 08 листопада 2024 року о 14 годині 42 хвилин на вул. Джорджа Вашингтона, 8 у м. Львові, здійснив завідомо неправдивий виклик на спецлінію «102», де повідомив про пошкодження свого авто на території парковки ТЦ «Метро», проте такої події не було.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає всіх можливих заходів для надання невідкладної, зокрема домедичної і медичної, допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я.

Диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить належного обґрунтування та інформації, в чому полягав завідомо неправдивий виклик працівників поліції.

Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечив факт вчинення адміністративного правопорушення. Зазначив, що здійснив виклик на спецлінію «102», де повідомив про факт пошкодження авто, який в дійсності був. Позивач, здійснивши виклик на спецлінію «102», сподівався на допомогу поліції в цій ситуації та розраховував на охорону своїх прав, та об`єктивне з`ясування обставин події, при якій було пошкоджено його авто. Бо він в дійсності не знає коли, ким та при яких обставинах відбулася ця подія. Вказує, що завідомо неправдивого виклику поліції не здійснював, бо не мав прямого умислу і не бажав даремного виїзду на місце виклику працівників поліції, а той факт, про який він заявляв в дійсності був.

Відповідачем не надано належних доказів на спростування вищенаведених доводів позивача та на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме щодо завідомо неправдивого виклику поліції.

Також у оскаржуваній постанові відсутні відомості, чому працівники поліції прийшли до висновку про вчинення позивачем завідомо неправдивого виклику після того як здійснили виїзд за адресою: АДРЕСА_2 , враховуючи те, що позивач вважав що його майну заподіяно шкоду, він розраховував на допомогу працівників поліції та об`єктивне з`ясування обставин події.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що працівник поліції дійшов до передчасного висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, повно та всебічно не дослідивши всі обставини справи.

Згідно із ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст. 245 КАС України.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити, скасувати постанову серії ЕГА №1607266 від 08.11.2024 та закрити провадження у справі.

Вирішуючи питання судових витрат, слід зазначити таке.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 543/775/17 зазначено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім цього, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем, судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» розмір такого прожиткового мінімуму визначено у 3028 гривень.

Отже, за подання даного позову позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 38 від 25 листопада 2024 року, за подання до суду даного адміністративного позову позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1211,20 гривень, тобто у більшому розмірі.

За таких обставин, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 139 КАС України, 605,60 гривень слід повернути позивачу з Державного бюджету, як надмірно сплачені, а решту 605,60 гривень стягнути на користь позивача з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1607266 від 08.11.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету України частину судового збору в сумі 605 гривень 60 копійок, як зайво сплачені ним згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 38 від 25 листопада 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Управління патрульної поліції у Львівській області (адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Повний текст рішення складено та підписано 04 грудня 2024 року.

Суддя Олександр КІТОВ