Справа № 337/6168/24
Суддя: Салтан Л. Г.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 337/6168/24
Номер провадження 2-а/337/63/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Трегуб Т.В.

представника позивача Смірнової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

19.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить визнати протиправною скасувати як незаконну постанову № 713 від 09 жовтня 2024 року, якою на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 25500 грн, 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження по справі, а також стягнути понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір та витрати на правничу допомогу адвоката, в розмірі 5000,00 гривень, разом 5605,60 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.10.2024 року на блокпосту біля залізничного переїзду в селі Бабурка Позивача - ОСОБА_1 було зупинено (ймовірно) працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . На нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №904, в якому зазначено, що 03.09.2024 року він не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_1 та 09.10.2024 року зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Варто зазначити, що Позивач з 6 років (зі слів матері) страждає на нервові розлади, які проявляються у вигляді сильного заїкання, скритої агресії, посмикування плечима тощо.

Через пережитий 04.10.2024 року стрес, пов`язаний з тим, що його зупинили на блокпосту, Позивач 07.10.2024 року був госпіталізований до КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР.

З 07.10.2024 року він проходив лікування в КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР та 13.11.2024 був виписаний зі встановленими діагнозами відповідно епікризу з медичних карт стаціонарного хворого №5559/3 та №5951/3: основний: Розлад особистості та поведінки органічного походження з гіперкінезами та дисфоріями F.07.8 супутній: заїкання артикуляційно-дихального типу, коніко-клонічного характеру важкого ступеню F.98.5. Нейроциркуляторна дистонія. Вертеброгенна цервкалгія, люмбалгія, м`язово-тонічний синдром, аномалія Арнольда Кіарі 1ст. Інші симптоми, та ознаки, що відносяться до загального відчуття та сприйняття R44.8.

У зв`язку з тим, що Позивач 07.10.2024 року був госпіталізований до КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР, 09.10.2024 року він не зміг з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 з поважних причин.

08.10.2024 року, мати Позивача особисто зверталась до юриста ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомляла що син знаходиться в лікарні (надавала підтверджуючі документи: довідка КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР за підписом директора Федора Паталаха від 08.10.2024 за вих.№14640/5 та заяву про перенесення розгляду справи, яку написав Позивач.) Але юрист категорично відмовився з нею спілкуватися, не захотів приймати документи. У зв`язку з чим вона була вимушена в цей же день направити від імені Позивача ці документи засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 цінним листом з описом вкладень.

09.10.2024 року, за відсутності Позивача, тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 713, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено максимальне стягнення, яке передбачено санкцією цієї статті, у вигляді штрафу в розмірі 25 500 гривень.

Вищезазначену постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення стягнення на ОСОБА_1 , сторона Позивача вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з наступним: 02.09.2024 р. позивач не отримував жодних повісток, особистий підпис в розписці не ставив, крім того, так звана "повістка" про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була вручена Позивачу 04.10.2024 року, складена не за формою, визначеною додатком 1 до "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2024 р. № 951) або додатком 11 "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженого Кабінетом Міністрів від 30 грудня 2022 року №1487, а інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 законодавцем не встановлені. В ній відсутній реєстраційний номер, передбачений пунктом 29 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 року, який фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Абзац 4 пункту 30 Постанови КМУ № 560). Так звана "повістка", складена з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з тим, що в ній не зазначено найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку й такий документ не можна назвати повісткою через те, що він заповнювався на місці, а не був заповнений заздалегідь на ім`я Позивача. До того ж наявні граматичні помилки взагалі ставлять під сумнів справжність документа.

Крім того, протокол №904 від 04.10.2024 року не має жодного правового підґрунтя, адже у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАПу, розгляд яких віднесено до ІНФОРМАЦІЯ_1..., якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ІНФОРМАЦІЯ_1, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику, протокол не складається. Всупереч вимогам ч.1 ст.256 КупАП, у протоколі про адміністративне правопорушення №904 від 04.10.2024 не зазначено місце, час вчинення інкримінованого Позивачу адміністративного правопорушення.

Розгляд матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбулось з порушенням його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. А саме, через те що він знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР, він не міг з`явитися 09.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та реалізувати свої права. Але його матір вжила всіх можливих заходів задля того, щоб оповістити уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 про неможливість прибуття ОСОБА_1 на розгляд матеріалів справи відносно нього. А саме, як вище зазначалось, вона приходила особисто до юриста ІНФОРМАЦІЯ_1 та додатково направляла поштою від імені сина заяву про перенесення розгляду справи. Таким чином, через неправомірні дії уповноважених осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач не зміг реалізувати свої права, передбачені статтею 268 КУпАП.

Також, в порушення ст. 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В постанові №713 від 09.10.2024 року не зазначено детальних обставин справи, а саме де та о котрій годині ОСОБА_1 вручалась повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також не зазначено інших належних доказів передбачених пунктом 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року. А саме належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_1 або його відділу є особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Тобто окрім особистого підпису, має бути ще відеозапис вручення повістки. Адже в пункту 40 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ №560 від 16.05.2024 року зазначено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником ІНФОРМАЦІЯ_1 або поліцейським.

Отже, на думку сторони позивача вищезазначене підтверджує протиправність винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 постанови.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року позов прийнято до судового розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання, відповідачеві визначений термін на подання відзиву.

Ухвала з додатками у вигляді адміністративного позову викликом та доданими до нього позивачем доказами, з судовою повісткою була 26.11.2024 року доставлена до електронного кабінету відповідача через систему «Електронний суд».

Натомість до початку судового засідання відповідач своїм правом на надання відзиву не скористувався, заперечень за позовом не надав, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового зсідання були повідомлені належним чином, причину неявки суд не повідомили, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача у судовому засіданні вважала заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими, жодним доказом з боку відповідача не спростованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Також просить стягнути на користь позивача понесені ним витрати.

Вислухавши доводи представника позивача, розглянувши матеріали провадження, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що 9 жовтня 2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесено постанову №713 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255000,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнано винуватим за те, що йому 02.09.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 було виписано повістку про виклик на 08:00 год. 03.09.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (за адресою АДРЕСА_1 ) для визначення призначення на особливий період, вказану повістку ОСОБА_1 отримав, про що свідчить проставлений його підпис, проте у визначений у повістці час, а саме 03.09.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.10.2024 № 904, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце час розгляду справи, а саме 09.10.2024 о 10:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вказав, що повістку не отримував.

На розгляд ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи попереджений належним чином. Заяв щодо перенесення розгляду на іншу дати не надходило.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення ОСОБА_1 , т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 встановив, що поважні причини неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні, тобто своїми діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема, громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 для визначення їх призначення на особливий період, тобто своїми діями громадянин ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. З ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), яке є триваючим правопорушенням.

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом .

Отже, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стало те, що він не з`явився у вказаний у повістці день до ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому при складенні адміністративного матеріалу уповноваженій особі ОСОБА_1 зазначив, що повістку не отримував, при розгляді справи ОСОБА_1 участь не брав, бо 07.10.2024 року він проходив лікування в КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР та 13.11.2024 був виписаний зі встановленими діагнозами відповідно епікризу з медичних карт стаціонарного хворого №5559/3 та №5951/3: основний: Розлад особистості та поведінки органічного походження з гіперкінезами та дисфоріями F.07.8 супутній: заїкання артикуляційно-дихального типу, коніко-клонічного характеру важкого ступеню F.98.5. Нейроциркуляторна дистонія. Вертеброгенна цервкалгія, люмбалгія, м`язово-тонічний синдром, аномалія Арнольда Кіарі 1ст. Інші симптоми, та ознаки, що відносяться до загального відчуття та сприйняття R44.8., що підтверджено наявними в матеріалах провадження виписними епікризами.

За доводами представника позивача, не спростованими відповідачем , 08.10.2024 року, мати Позивача особисто зверталась до юриста ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомляла що син знаходиться в лікарні (надавала підтверджуючі документи: довідка КНП "Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб" ЗОР за підписом директора Федора Паталаха від 08.10.2024 за вих.№14640/5 та заяву про перенесення розгляду справи, яку написав Позивач.) Але юрист категорично відмовився з нею спілкуватися, не захотів приймати документи. У зв`язку з чим вона була вимушена в цей же день направити від імені Позивача ці документи засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 цінним листом з описом вкладень.

На підтвердження зазначених доводів стороною позивача надано відправлення № 807 від 08.10.2024 року з описом вкладення: заява, копія повістки та адміністративного протоколу, довідка з лікарні.

Тобто суд вважає встановленим той факт, що позивач не з`явився на розгляд справи з поважних причин, а саме з причин перебування на стаціонарному лікуванні, про що завчасно вжив заходів щодо повідомлення уповноважену особу відповідача, звернувшись до останнього з заявою про відкладення розгляду справи, натомість розгляд справи відбувся у його відсутність, при якому останній був позбавлений можливості надати докази на свою користь та ймовірно спростувати інкриміноване правопорушення.

При цьому спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до РТЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, при цьому позивач заперечив отримання повістки, за якою повинен був з`явитися до відповідача для визначення призначення на особливий період.

Частина 1 ст. 210-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушенням порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 3 ст. 210-1 КУпАП).

Відповідно до примітки до ст.210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону громадяни, зокрема, зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку виклик громадян до районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_1 чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Пунктом 40 Порядку передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником ІНФОРМАЦІЯ_1 або поліцейським.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_1 або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ, у разі вручення повістки, особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Відповідно до п.6 Розділу II. «Оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення» Інструкції зі складання ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, що затверджена Наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року № 3, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 січня 2024 р. за № 36/41381- до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

У ході судового розгляду встановлено, що жодних доказів ( копії повістки з підписом, світлин, відеозапису) на підтвердження виклику позивача до РТЦК відповідачем не надано, про здійснення відеозапису не зазначено в складеному адміністративному протоколу, в якості додатків у адміністративному протоколі зазначено: «копія паспорту, ІПН та копія довідки», натомість не зазначені матеріали фото/відеофіксації факту отримання повістки та сама повістка, що ймовірно була отримана/не отримана позивачем.

Отже, уповноваженою особою відповідача - ОСОБА_4 при складанні адміністративного протоколу № 904 від 4.10.2024 року не дотримані вимоги зазначеного п.6 Розділу ІІ Інструкції від 01 січня 2024 року № 3, в частині виконання обов`язку щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме до нього не долучені докази, що могли б підтвердити факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Крім того, оскаржувана постанова також не містить посилань на здійснення відеозапису.

Отже, доказів ведення відеофіксації із застосуванням технічних приладів під час вручення повістки позивачу відповідачем також не надано, посилань на здійснення такої відеофіксації не наведено.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, суд вважає недоведеним факт належного оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до районного ІНФОРМАЦІЯ_1 на визначену дату.

Відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з недоведенням відповідачем правомірності свого рішення, неспростуванням належними доказами доводів позивача, викладених у позові, суд вважає недоведеною провину позивача в інкримінованому правопорушенні, яка фактично прирівняна до доведеної невинуватості цієї особи, суд вважає встановленим відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в діяннях позивача, зазначене є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Також при вирішенні заяви позивача необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини з розв`язання питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», і зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених наданий Договір про надання правничої допомоги, укладений 07.11.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Смірновою А.О., акт виконаних робіт та квитанція на суму 5000 грн від 19.11.20 Проаналізувавши види наданих послуг з правничої допомоги, зазначені в документах, суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням того, що обсяг документів, які підлягали вивченню адвокатом, не є значно великим, тому співмірним у даному випадку є розмір відшкодування у розмірі 3000 грн.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору в сумі 484,48 гривні.

Керуючись 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 713 від 10.10.2024 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн , а всього 3605,60 грн (три тисячі шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Копію рішення надіслати учасникам провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 06.12.2024

Суддя Салтан Л.Г.