Справа № 308/3942/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Справа № 308/3942/24 пров. № А/857/27197/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року (суддя Дегтяренко К.С., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року громадянин Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_1 (далі Громадянин, ІРП відповідно) звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області (далі Головне управління, ДМС відповідно) в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління від 19.02.2024 №1 про примусове видворення з України Громадянина ІРП (далі Рішення).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що оскаржуване Рішення було прийнято на підставі повного з`ясування обставин, керуючись нормами чинного законодавства, та уповноваженим органом, а тому є законним та не підлягає скасуванню.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом владних повноважень у вказаному рішенні не наведено обставин та мотивів з яких останній виходив приймаючи Рішення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проживає в Україні та був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 11.08.2014 року. У 2008 році отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків.

17.10.2009 позивачем укладено шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Позивач є батьком спільних дітей - ОСОБА_3 , та ОСОБА_4

Син та донька позивача є громадянами України.

Рішенням Головного управління від 30.11.2022 №7 (далі Рішення №7) позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 26.06.2014, на підставі пункту 3 та 4 ч.1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» (далі Закон №2491-III). Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування , пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321.

Рішення №7 було оскаржено позивачем.

Проте, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року у справі №260/5694/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року, в задоволенні позову відмовлено (далі Судові рішення).

За результатами розгляду цієї справи в касаційному порядку постановою Верхового Суду від 14 лютого 2024 року скасовано Судові рішення, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19.02.2024 посадовими особами Головного управління, прийнято Рішення про примусове видворення з України Громадянина.

Виходячи зі змісту оспорюваного Рішення встановлено, що 19.02.2024 працівниками УПП у Закарпатській області виявлено Громадянина, який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон №3773-VI), а саме після скасування дозволу на імміграцію Рішенням №7, вчасно не покинув територію України у встановлений законодавством строк.

Як встановлено апеляційним судом, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 4 червня 2024 року у справі №260/5694/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2024 року, визнано протиправним та скасовано Рішення №7.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон № 3773-VI.

Згідно пункту 14 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини третьою статті 3 вказаного Закону зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною першою статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства,

- якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України;

- або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове поверненні

або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями цієї статті іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, тобто відносно яких приймається рішення про примусове видворення забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років.

Як вірно зазначено судом першої інстанції Хассан Ахмад не вчиняв дій, що перераховані у цій статті та відносно нього не приймалось рішення про його примусове повернення із наданням строку добровільного виконання цього рішення в порядку статтею 26 Закону № 3773-VI, протилежного суду не доведено.

Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обов`язкові обставини, а саме прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення. Обов`язковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України, отримання належного роз`яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення, А факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства на примусове повернення.

Статтею 25 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Строк здійснення процедури добровільного повернення не повинен перевищувати 60 днів.

Статтею 26 цього закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято.

У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

У разі прийняття рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, таким особам у паспортному документі проставляється відмітка про скасування візи, вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні, та вживаються заходи для скорочення строку тимчасового перебування на території України, скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні або скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до положень статті 13 Закону №2491-III особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України і не оскаржила до суду рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, вона підлягає примусовому видворенню в порядку, передбаченому законом України.

Якщо особа оскаржила до суду рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, виконання рішення про її примусове повернення призупиняється до набрання рішенням суду законної сили.

У разі визнання судом протиправним та скасування рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції1), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції', громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання дозвіл на імміграцію вважається чинним та є підставою для звернення за отриманням посвідки на постійне проживання у порядку обміну.

Як уже вказано вище, рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не приймалось, строк протягом якого останній мав покинути територію України, було встановлено в Рішенні № 7, цей строк становив місяць з моменту отримання копії вказаного рішення.

Разом з тим, наведеними вище судовими рішеннями Рішення №7 скасовано.

Крім того, позивач був документований паспортом громадянина Пакистану НОМЕР_3 , термін дії якого був з 08.05.2018 по 07.05.2023, тобто самостійно покинути територію України позивач можливості не мав через відсутність діючого паспорта.

У зв`язку з повномаштабним вторгненням рф та введенням воєнного стану, оформлення та доставка паспортів з Пакистану було призупинено та відновлено лише на початку 2024 року.

Крім того, відповідач залишив поза увагою й те, що позивач є одружений та виховує двох спільних дітей, має постійне місце проживання та роботу на території України тобто міцні соціальні зв`язки, а відтак відстоює своє право залишитись із своєю сім`єю на території України, шляхом оскарження рішення про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи безпідставність прийнятого Рішення.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2024 року без змін. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 05 грудня 2024 року.