Справа № 260/6253/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2024 року м. Ужгород№ 260/6253/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до

Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008)

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яким просить:

1.Прийняти позовну заяву до розгляду.

2.Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.07.2024 року № 72 про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника у відповідності до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 17.07.2024 року пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 70-ти відсотків заробітку померлого батька ОСОБА_2 , визначеного у довідці від 27..03.24 №476 щодо складових суддівської винагороди судді Перечинського районного суду ОСОБА_2 на дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та здійснити виплату пенсії із урахуванням раніше виплачених сум.

4.В разі задоволення позовних вимог, вирішити питання про розподіл судових витрат у справі та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,97 грн.

5.Розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Позовні обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлим батьком - ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Батько позивача - ОСОБА_2 перебував на посаді судді з 01.06.2009 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.07.2024 року Позивач звернулася до Відповідача 1 із заявою щодо переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (надалі - Закон №3723-ХІІ).

До заяви додано довідку від 27.03.24 №476 щодо складових суддівської винагороди судді Перечинського районного суду ОСОБА_2 на дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за нормами Закону №3723-ХІІ.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі - Відповідач 2) від 24.07.2024 року № 72 про відмову в перерахунку пенсії, Позивачу відмовлено у переході на пенсію в разі втрати годувальника за нормами Закону №3723-ХІІ, оскільки відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначається довічне грошове утримання суддям у відставці, але згідно цього Закону призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника не передбачено, натомість така пенсія призначається за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На переконання Позивача рішення Відповідача 2 від 24.07.2024 року № 72 про відмову в перерахунку пенсії є протиправним .

03 жовтня 2024 року ухвалою ЗОАС відкрито спрощене позовне провадження, якою зобов`язано відповідачів надати суду в термін 7 днів: пенсійну справу ОСОБА_1 , всі матеріали, на підставі яких винесено оскаржуване рішення, а також запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

17 жовтня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшли матеріали електронної пенсійної справи позивача.

22 жовтня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію по втраті годувальника за померлим батьком - ОСОБА_2 , згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 ( далі - Закон 1058).

17.07.2024 р. звернулась із повторною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в переході з пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ ( далі - Закон №3723).

За принципом екстериторіальності подана заява та надані документи до неї були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Розглянувши документи подані для перерахунку пенсії Головним управлінням в Донецькій області прийнято рішення за №72 від 24.07.2024 р. про відмову у перерахунку пенсії., у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначається довічне грошове утримання суддям у відставці, але згідно зазначеного Закону призначення пенсії в разі втрати годувальника не передбачено.

Крім того зазначено, що згідно даних трудової книжки ОСОБА_3 та форми PC право загальний страхових стаж складає 26 років 2 міс. 13 днів. Згідно даних трудової книжки годувальник від 01.06.2009 року по 27.02.2024 року перебував на посаді судді, що в загальній сукупності складає 15 років, які можна віднести до державної служби.

Відповідно до вимог вищевказаного закону, то померлий ОСОБА_2 станом на 01.05.2016 року (день набрання чинності Законом №889-VIII) мав мати 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону «Про державну службу» № 3723-ХІІ, але якщо прорахувати наявний стаж, то у 2016 році набуто тільки 7 років стажу, що є недостатнім.

Окрім, того пенсії по інвалідності та у разі втрати годувальника, а також пенсії за віком, особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, призначаються за нормами Закону №1058.

З огляду на зазначене наголошує, що позовні вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок - не підлягають задоволенню.

29 жовтня 2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон № 1058)з 28.02.2024.

17.07.2024 Позивач звернулась із заявою про перерахунок пенсії № 5870 про переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889 (далі-Закон № 889). Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Відповідачем-2. Пенсію Позивачу ОСОБА_1 було обчислено відповідно до вимог чинного законодавства. За результатами розгляду заяви Відповідачем-2 було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 24.07.2024 № 72, виходячи з наступного. Померлий годувальник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на посаді судді з 01.06.2009 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402- (далі Закон № 1402) щомісячне довічне грошове утримання призначається суддям місцевих, апеляційних та Верховного. Головною умовою призначення вищевказаного щомісячного грошового утримання є звільнення судді у відставку. Законом № 1402 не передбачено призначення пенсій в разі втрати годувальника, отже позовні вимоги є безпідставними. Призначення пенсій по втраті годувальника державного службовця відповідно до Закону № 889 не передбачено.

Враховуючи вищевикладене Відповідач-2 вважає, що прийняте рішення 24.07.2024 № 72 є правомірним, оскільки відсутні підстави для призначення та виплати з 17.07.2024 пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 та у розмірі 70-ти відсотків заробітку померлого батька ОСОБА_2 , визначеного у довідці від 27.03.24 №476 щодо складових суддівської винагороди судді Перечинського районного суду ОСОБА_2 на дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Обставини встановлені судом

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що стверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 від 22.03.2006 р.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що стверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4 від 13.03.2024 року.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлим батьком - ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 ( далі - Закон 1058).

Відповідно до довідки про трудову діяльність ОСОБА_2 та згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_5 та послужного списку, наданими Перечинським районним судом Закарпатської області листом від 21.03.2024 №03-28/2/2024, ОСОБА_2 перебував на посаді судді з 01.06.2009 року по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою щодо переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (надалі - Закон №3723-ХІІ).

До заяви позивачем додано довідку від 27.03.24 №476 щодо складових суддівської винагороди судді Перечинського районного суду ОСОБА_2 на дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за нормами Закону №3723-ХІІ.

За принципом екстериторіальності подана заява та надані документи до неї були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі - Відповідач 2) від 24.07.2024 року № 72 про відмову в перерахунку пенсії, Позивачу відмовлено у переході на пенсію в разі втрати годувальника за нормами Закону №3723-ХІІ та зазначено що:

За результатами розгляду заяви від 17.07.2024 року гр. ОСОБА_1 прийнято рішення відмовити у перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю правових підстав, оскільки відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначається довічне грошове утримання суддям у відставці, але згідно зазначеного Закону призначення пенсії в разі втрати годувальника не передбачено. Водночас доводимо до відома, що пенсія в разі втрати годувальника призначається на загальних умовах відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Мотиви та норми права застосовані судом.

Пенсія у зв`язку з втратою годувальника є одним з видів пенсійного забезпечення, яке гарантується статтею 46 Конституції України і призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (пункт 3 статті 9, стаття 36 Закону № 1058). До непрацездатних громадян закон відносить осіб, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1058.

Загальновідомо, що означений вид пенсії має похідну правову природу від права на пенсію людини, яка була годувальником в сім`ї. Смерть годувальника позбавляє непрацездатних членів сім`ї доходів від його професійної діяльності. В такому разі держава, проявляючи гуманність, надає допомогу сім`ї, яка понесла у зв`язку зі смертю годувальника втрату коштів для життя. Розмір матеріального забезпечення членів сім`ї (пенсії) залежить від розміру пенсії за віком померлого годувальника.

Якщо враховувати сутність природи пенсії у зв`язку з втратою годувальника і зважати, що пенсійне забезпечення суддів є складовою гарантією їх незалежності, встановленою статтею 126 Конституції України, то будь-які питання, що так чи інакше пов`язані із пенсією у зв`язку з втратою годувальника, яку отримують непрацездатні члени сім`ї померлого судді, прямо впливають на дотримання конституційних гарантій незалежності судді.

Так, до 1 травня 2016 року законодавство у сфері судоустрою і статусу суддів передбачало право судді на призначення пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723 (частина перша статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453), а отже посилання відповідача про скасування можливості призначення таких пенсій починаючи з червня 2015 року у зв`язку з прийняттям Закону № 213, є абсолютно нікчемними, оскільки положення цього закону в частині, що стосується звуження прав суддів, визнані такими, що не відповідають Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016).

Частиною тринадцятою статті 37 Закону № 3723 передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків.

З 1 травня 2016 року вступив в силу Закон України „Про державну службу" - Закон № 889. Ним скасовано Закон № 3723, а можливість застосування статті 37, якою регулюються питання пенсійного забезпечення, передбачено лише як виключення стосовно обмеженого кола осіб, серед яких діючі за життя судді із стажем роботи понад 22 роки відсутні.

Більше того, нормами цього закону були виключені положення із Закону № 2453, які передбачали право на призначення суддям пенсії на умовах Закону № 3723.

За тим самим чинний закон у сфері судоустрою і статусу суддів - Закон України „Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402 - VIII (далі - Закон № 1402) не передбачає право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723, а визначає можливість призначення такої пенсії на загальних умовах, встановлених Законом № 1058.

Порівняльний аналіз наведеного законодавства чітко вказує на те, що суддя у відставці відповідного віку, як, зрештою, і сім`я померлого судді, який мав право на відставку, за чинним законодавством позбавлені права вибору щодо призначення пенсії відповідно до Закону № 3753. При цьому непрацездатні члени сім`ї померлого судді наразі обмежені не тільки можливістю отримання пенсійних виплат виключно на підставі Закону № 1058, а й розміром таких виплат (10740 грн. (частина третя статті 27 Закону № 1058).

Проаналізувавши обсяг соціального забезпечення судді у відставці за умови, що він не має права на отримання пенсії відповідно до Закону № 3723, то можна дійти висновку про зниження його рівня гарантій. Більше того, зазначене чинне законодавче регулювання (Закон № 889, Закон № 1402) звужує зміст і обсяг права непрацездатних членів сім`ї на пенсійне забезпечення у разі втрати годувальника, якщо таким годувальником був суддя, який за життя мав право на відставку, а за умови досягнення пенсійного віку - право вибору: щомісячне довічне грошове утримання або призначення пенсії за віком на підставі Закону № 3723.

Посилання відповідача на те , що померлий мав мати 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону «Про державну службу» № 3723-ХІІ, але якщо прорахувати наявний стаж, то у 2016 році набуто тільки 7 років стажу, що є недостатнім- суд оцінює критично , оскільки дане твердження відповідача суперечить частині тринадцятій статті 37 Закону № 3723 , якою передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років , а не станом на 01.05.2016 року (день набрання чинності Законом №889-VIII).

Окрім того, за проведеним аналізом, пенсія у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону № 3723 і такий самий вид пенсії, але вже на умовах Закону № 1058, має не лише різний фактичний розмір, а й абсолютно різну правову природу. Надання непрацездатним членам сім`ї померлого судді пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону № 3723 є певним компенсаторним механізмом, і є нічим іншим, як забезпеченням досягнутого рівня гарантій незалежності судді.

Тож, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, якщо враховувати сутність пенсії у зв`язку з втратою годувальника - судді, то застосування положень чинного законодавства без врахування принципів незалежності судді є протиправним і як наслідок позбавляє позивача можливості отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону № 3723. Це вказує на звуження рівня гарантії незалежності судді, що передбачений статтею 126 Конституції України та законами України і суперечить принципам, зокрема законних очікувань, передбачуваності, правової визначеності, справедливості як складовим елементам верховенства права, визначеного статтею 8 Основного Закону України, а також не відповідає статті 22 Конституції України.

Вказані висновки суду відповідають правовим висновкам зробленим Верховним Судом у справах № 752/5153/17, №236/3193/16-а.

Вищенаведена позиція знаходить своє підкріплення також в усталеній практиці Конституційного Суду України, міжнародних стандартах незалежності суддів, правових позиціях Європейського суду з прав людини.

Так, Конституційний Суд України, у своєму Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) підкреслив,

що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини).

В цьому ж рішенні Конституційний Суд України також висловив правову позицію відповідно до якої зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики (абзаци п`ятий, шостий пункту 4 мотивувальної частини).

В Рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 єдиний орган конституційної юрисдикції в Україні, посилаючись на низку своїх позицій констатує, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004) (абзац чотирнадцятий пункту 5 мотивувальної частини). Далі Суд вказує, що аналіз норм Конституції України свідчить про надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді (абзаци третій, п`ятий пункту 7 мотивувальної частини)

У іншому своєму Рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, Суд зазначив, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Розглядаючи проблему зниження рівня гарантій незалежності суддів в аспекті реалізації їх права на щомісячне довічне грошове утримання, Конституційний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (абзац п`ятий підпункту 2.2. пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

У рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Європейський суд з прав людини в контексті даної проблеми вважає, що будь-яке коректування пенсійного забезпечення повинно здійснюватися поступово, обережно і у заздалегідь прорахований спосіб. Будь-який інший підхід може поставити під загрозу соціальний мир, передбачуваність пенсійної системи та правову визначеність. Така точка зору викладена, зокрема у § 51 рішення у Справі „Андрлє проти Чеської Республіки" („Andrele v. The Czech Republik") від 17 лютого 2011 року, заява № 6268/08).

Отже, відповідач, приймаючи рішення щодо заяви про призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону № 3723, зобов`язаний був керуватись, перш за все, вимогами статей 8, 19, 22, 126 Конституції України, і повинен був застосувати норми матеріального права, передбачені Законом № 3723, які уможливлювали призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника членам сім`ї померлого судді на умовах цього закону. Натомість, відповідач знехтував основними конституційними принципами і необґрунтовано відмовив у задоволенні зазначеної заяви.

Таким чином, усі вищезазначені обставини обґрунтовано вказують на неправомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі та умовах Закону № 3723.

Письмові заперечення відповідача надані ним до суду суперечать означених судом в постанові нормативним актам у тому числі Конституція, норми якої є нормами прямої дії, та рішенням Європейського суду з прав людини, які в Україні теж є повинні враховуватись як складова частина законодавства.

Крім того відповідачі, здійснюючи свої повноваження та приймаючи рішення, зобовязані враховувати і судову практику Верховного Суду , як того вимагає ч. 4 статті 6 ЗУ "Про адміністративну процедуру" , а саме:

Висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

На підставі вищенаведеного , керуючись ст. 262-265 КАСУВ , суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області від 24.07.2024 року № 72 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області () м. Словянськ, пл. Соборна,3) перевести з 17.07.2024 року на пенсію у звязку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1997 року у розмірі 70-ти відсотків заробітку померлого батька ОСОБА_2 , визначеного у довідці від 27.03.24 №476 щодо складових суддівської винагороди судді Перечинського районного суду ОСОБА_2 на дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та здійснити виплату пенсії із урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області () м. Словянськ, пл. Соборна,3) на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 968,97 грн.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адмінсуду протягом 30 днів.

СуддяЗ.Б.Плеханова