Справа № 260/6917/24
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання

05 грудня 2024 рокум. Ужгород№ 260/6917/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання - Деяк О.М.

за участю:

представника позивача Буря О.О.,

представників відповідача Майор І.В., Феделещак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення без руху позовної заяви Головного управління ДПС у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52) до Комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Митна, буд. 1) про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 грудня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст ухвали складено 09 грудня 2024 року.

Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода, якою просить: стягнути з Комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода податковий борг у розмірі 950824,55 грн. по платежу 30 14010100 Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за рахунок коштів, що належать платнику податків на праві власності, в тому числі тих, які знаходяться на рахунках у банках.

08 листопада 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом сторін).

29 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху. Клопотання обґрунтоване тим, що до позовної заяви, поданої через підсистему Електронний суд, долучено не всі документи, що були зазначені як додатки до позовної заяви. 05 листопада 2024 року представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів, однак в позовній заяві не зазначив, що докази не можуть бути подані разом із позовною заявою, та клопотання позивача від 05 листопада 2024 року не містить опису вкладення на підтвердження направлення відповідачу доданих до нього документів, що на переконання представника відповідача свідчить про недодержання вимог п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України.

В судому засіданні представники відповідача підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти залишення позовної заяви без руху.

Розглянувши клопотання про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає наступне.

Частиною 13 статті 171 КАС України визначено підстави для залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі, а саме: суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Представник відповідача в обґрунтування клопотання про залишення позовної заяви без руху, зазначає, що позивач в позовній заяві не зазначив докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, що не відповідає п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України.

Розглядаючи подане представником відповідача клопотання про залишення позовної заяви без руху, суд бере до уваги приписи ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка зобов`язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Надмірний формалізм це, здебільшого, негативне оціночне поняття, яке означає безумовну вимогу дотримуватися процедур, визначених аконодавством, у ситуації, за якої негативні наслідки поступаються принципу розумності (доцільності, раціональності).

Так, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції», Серії A № 333B, пункт 36) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», заяви № 38366/97, № 38688/97, № 40777/98, № 40843/98, № 41015/98, № 41400/98, № 41446/98, № 41484/98, № 41487/98, № 41509/98) і у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Pеrez de Rada Cavaniles v. Spain» («Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява № 3256-57) Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Як свідчить практика Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 звернув увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2024 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ГУ ДПС у Закарпатській області.

В позовній заяві позивач в якості додатків до позовної заяви зазначає: розрахунок податкового боргу; облікові картки; акт перевірки від 14.07.2017 року № 305/12-01/03344326; податкові повідомлення-рішення № , № , № від 28.07.2017 року; рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року по справі № 807/942/17; постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 року по справі № 807/942/17; ухвалу Верховного Суду від 22.11.2023 року по справі № 807/942/17; корінець першої податкової вимоги № 1/74 від 10.01.2009 року з доказами направлення; другу податкову вимогу № 2/312 від 13.09.2009 року з доказами вручення; витяг з ЄДРЮОФПГФ.

До позовної заяви були прикріплені наступні додатки: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських об`єднань, акт перевірки від 14.07.2017 року № 305/12-01/03344326, податкові повідомлення-рішення з розрахунками штрафних санкцій.

05 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи, додатків до якого було додано: розрахунок податкового боргу, ухвалу Верховного Суду від 22.11.2023 року по справі № 807/942/17, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023 року по справі № 807/942/17, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року по справі № 807/942/17, корінець другої податкової вимоги від 13.09.2009 року № 2/312 з доказами вручення, корінець першої податкової вимоги № 1/74 від 10.01.2009 року з доказами направлення, облікові картки.

Крім того, до вказаного клопотання представника позивача про долучення доказів від 05 листопада 2024 року додано докази на підтвердження надіслання вищевказаних документів відповідачу, а саме: фіскальний чек, поштову накладну та опис вкладення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені доводи представником відповідача в клопотанні про залишення позовної заяви без руху є необґрунтованими, а залишення позовної заяви без руху з цих підстав буде проявом надмірного формалізму з боку суду, що перешкоджатиме розгляду справи по суті без належних підстав.

Відтак, в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху необхідно відмовити.

Керуючись статтями 160, 161, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяН.Д. Маєцька