Справа № 580/10363/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року справа № 580/10363/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії № 86 від 02.10.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в комерційній фірмі Зеніт-Ко з 28.01.1992 по 01.11.1999 та періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015, 07.12.2016 по 19.12.2016, з 30.04.2018 по 19.05.2018 в розрахунку один місяць служби за три місяці служби;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно переглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 про призначення пенсії за віком на підставі п. 4 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти рішення про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що відповідач-2 протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 (7 років 09 місяців 05 днів) в комерційній фірмі Зеніт-Ко, адже вказаний стаж підтверджений відповідними записами в трудовій книжці.

Крім того, за період з 28.06.2015 по 17.10.2015, 07.12.2016 по 19.12.2016, з 30.04.2018 по 19.05.2018 позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а тому цей період має бути зарахований до страхового стажу на пільгових умовах один місяць служби за три, однак відповідач-2 у відмові в призначенні пенсії взагалі не обґрунтував відсутність підстав для неврахування цього стажу на пільгових умовах.

Ухвалою від 06.11.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.11.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-1 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність інших територіальних органів Пенсійного фонду, а тому не є належним відповідачем у даній справі. Публічно-правовий спір між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області та позивачем - відсутній. До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача в комерційній фірмі Зеніт-Ко з 28.01.1992 по 01.11.1999 згідно з трудовою книжкою від 28.01.1992 НОМЕР_1 , оскільки дати внесення записів про прийом на роботу та звільнення з роботи здійснені раніше дати видачі відповідних наказів. Уточнюючої довідки позивачем не надано. Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано періоди проходження служби з 12.03.2015 по 30.04.2016, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Щодо розрахунку стажу у кратному обчисленні зазначила, що за змістом приписів Порядку № 393 пільговий порядок обчислення військової служби застосовується при призначенні військовослужбовцям пенсії за вислугу років на підставі Закону № 2262-ХІІ і не застосовується при призначенні пенсії за віком на підставі Закону № 1058-ІV. Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону № 1058-ІV, кратний порядок обчислення військової служби застосуванню не підлягає.

20.11.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-2 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди служби з 12.03.2015 по 30.04.2016, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості та відсутні довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, у зв`язку із чим позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058 за відсутності необхідного страхового стажу.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що згідно послужного списку (а.с. 21) ОСОБА_1 у період з 12.03.2015 проходить військову службу у Збройних Силах України. Періоди проходження позивачем військової служби, протягом якої він брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015 (03 місяці 20 днів); 07.12.2016 по 19.12.2016 (13 днів) та період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях з 30.04.2018 по 19.05.2018 (20 днів) підтверджені Довідкою № 939/2/7/333 від 26.09.2024 та Довідкою № 500 від 08.08.2018.

25.09.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняло рішення № 86 від 02.10.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з підстав недостатності наявного страхового стажу (17 років 8 місяців 26 днів, при необхідному 25 років), при цьому, не зарахувавши періоди служби з 12.03.2015 по 30.04.2016, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 відсутні відомості та відсутні довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески.

Рішення відповідача-2 про відмову в призначені пенсії позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах незалежно від використання форм власності та господарювання, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За даними трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 суд встановив, що у період з 28.01.1992 по 01.11.1999 позивач працював у комерційній фірмі Зеніт-К. Вказані записи скріплено підписами посадових осіб роботодавця та його печаткою.

Як встановив вище суд, відповідач-2 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії № 86 від 02.10.2024, зазначивши, що за наданими документами, права на призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону № 1058 заявник не має у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (17 років 8 місяців 26 днів, при необхідному 25 років).

Оцінюючи вказані підстави для відмови позивачу у призначенні пенсії, суд зазначає, що рішення відповідача-2 не містить жодного правового обґрунтування та підстав щодо неврахування відомостей трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 у комерційній фірмі Зеніт-К.

Суд врахував, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, що висловлені у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених відповідачем-2 в основу рішення № 86 від 02.10.2024 на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, суд встановив, що вказане рішення є необґрунтованим, оскільки відповідач-2 не визначив конкретних підстав його прийняття у рішенні не визначено жодного правового обґрунтування та підстав щодо неврахування відомостей трудової книжки позивача від 28.01.1992 серії НОМЕР_1 про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 у комерційній фірмі Зеніт-К, у зв`язку із чим доводи відповідача-2 про відсутність у позивача необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років суд вважає передчасними.

Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування, у зв`язку із чим, для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 86 від 02.10.2024.

Обираючи належний та ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 цього Кодексу у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Суд зазначає, що перевірка поданих позивачем документів під час вирішення питання про призначення пенсії належить до повноважень пенсійного органу, який, однак, у спірних правовідносинах не врахував відомості трудової книжки позивача про період роботи з 28.01.1992 по 01.11.1999 та не зазначив підстав їх неврахування, у зв`язку із чим виконуючи завдання адміністративного судочинства, передбачене у ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що для належного судового захисту порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача-2 (як орган, який прийняв протиправне рішення) повторно розглянути заяву позивача від 25.09.2024 № 17717 про призначення пенсії із доданими матеріалами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання органу пенсійного фонду зарахувати періоди участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015, 07.12.2016 по 19.12.2016, з 30.04.2018 по 19.05.2018 в пільговому обчисленні, із розрахунку один місяць служби за три місяці служби, суд зазначає таке.

Суд встановив, що періоди проходження позивачем військової служби, протягом якої він брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 28.06.2015 по 17.10.2015 (03 місяці 20 днів); 07.12.2016 по 19.12.2016 (13 днів) та період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях з 30.04.2018 по 19.05.2018 (20 днів) підтверджені Довідкою № 939/2/7/333 від 26.09.2024 та Довідкою № 500 від 08.08.2018, які наявні у матеріалах справи та додані до позовної заяви.

Разом з тим, із аналізу переліку документів, які позивач додав до заяви про призначення пенсії від 25.09.2024 № 17717 (згідно розписки-повідомлення, а.с. 88) суд встановив, що Довідки № 939/2/7/333 від 26.09.2024 та № 500 від 08.08.2018 позивач до вказаної заяви не додавав. Крім того, відповідач-1 також на вимогу суду надав повний перелік документів, поданих позивачем до заяви про призначення пенсії (73-101), із аналізу яких також підтверджується відсутність довідок № 939/2/7/333 від 26.09.2024 та № 500 від 08.08.2018. Таким чином, станом на час прийняття відповідачем-2 спірного рішення у органу Пенсійного фонду були відсутні документи, що підтверджували б періоди участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та періоди здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях. З огляду на неподання позивачем вказаних довідок суд доходить висновку, що відповідач-2 не мав об`єктивної можливості надати правову оцінку та відповідно вирішити питання щодо наявності у позивача права на обрахунок вищезазначених періодів військової служби у пільговому обчисленні.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що не розгляд відповідачем-2 питання щодо зарахування періодів військової служби у пільговому обчисленні зумовлений саме неподанням позивачем підтверджуючих документів, у зв`язку із чим суд не вбачає порушення спірним рішенням прав позивача, а позовні вимоги у цій частині суд вважає передчасними.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії № 86 від 02.10.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2024 № 17717 про призначення пенсії із доданими документами та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

3) відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 05.12.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК