Справа № 520/21766/23
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року № 520/21766/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) у якому просить суд:

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 13.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 123258,80 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 13.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 88939,21 грн. за 2020 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 13.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 65346,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1182,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 11664,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 95400,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 12325,80 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 000/12024-2405-2031 від 15.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 76481,59 грн. за 2019 рік;

- податкове повідомлення-рішення №0-2031-UА0028556 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 52950,00 грн. за 2021 рік.;

- стягнути судовий збір у сумі 5276 (п`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 00 коп;

- стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податкові повідомлення-рішення прийняті ГУ ДПС у Харківській області є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду (с. Зоркіна Ю.В.) від 16.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Тітова О.М.

Ухвалою від 28.08.2024 адміністративну справу прийнято до розгляду. Розгляд справи почався спочатку.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження та про прийняття до розгляду адміністративної справи надіслані відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Представник Головного управління ДПС у Харківській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено таке.

Позивачка - ОСОБА_1 (колиш. Суєвова свідоцтво про зміну імені від 07.09.2018 серія НОМЕР_2 ).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивачка є власницею, зокрема, нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , та за адресою: АДРЕСА_3 .

ГУ ДПС в Харківській області нараховані суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за податкові періоди 2019-2021 роки та прийнято податкові повідомлення рішення:

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 13.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 123258,80 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 13.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 88939,21 грн. за 2020 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 13.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 65346,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1182,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 11664,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 95400,00 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 12325,80 грн. за 2021 рік;

- податкове повідомлення-рішення № 000/12024-2405-2031 від 15.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 76481,59 грн. за 2019 рік;

- податкове повідомлення-рішення №0-2031-UА0028556 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 52950,00 грн. за 2021 рік..

Позивачка не погоджуючись з рішеннями податкового органу звернулась до суду з відповідним позовом.

Суд вирішуючи справу по суті виходив з такого.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач є власником, зокрема, нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , та за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформаційних систем ГУ ДПС ОСОБА_1 є засновником ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124), що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Контролюючим органом було встановлено, що відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування ТОВ ВИРОБНИЧО ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124) має: 1) офіс за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020; 2) склади за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020 та склад магазин Океан.

Позивачем зазначених відомостей не спростовано.

Склади контролюючим органом ідентифіковані за переліком пп. 14.1.129і ПКУ, як «будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування» (пп. «б» пп. 14.1.129 і п. 14.1. ст. 14 ПКУ) та «будівлі торговельні» відповідно до Рішення № 542.

У позовній заяві позивач наполягала на тому, що вищезазначені нежитлові приміщення відносяться до групи - "Будівлі промислові та склади".

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Статтею 28 Закону № 1952 визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на такий об`єкт. Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт. З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика). Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, і використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду. Відтак, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Зазначена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному ним у постанові від 2 лютого 2020 року у справі №819/2191/17.

Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на прав власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, суд зазначає, що позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування вірних коефіцієнтів для обчислення такого податку, в разі незгоди з проведеними розрахунками. Відсутність конкретизації щодо приналежності оподаткованих будівель до конкретного типу жодним чином не повинно звільняти платника податків від законодавчо встановленого обов`язку сплачувати податки.

Разом з тим, позивачем не подано до суду доказів того, що вона зверталася до контролюючого органу з відповідною заявою та надавала уточнюючі документи щодо характеристик належних їй будівель.

Щодо наданого позивачем експертного висновку АС5 № 2103910 від 08.02.2021 (а.с. 41-43), суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що в наданому нею експертному висновку щодо класифікації об`єктів нерухомого майна чітко визначена приналежність приміщень до певного типу, а саме до будівель промисловості та складів.

Так, проаналізувавши вищезазначений експертний висновок АС5 № 2103910 від 08.02.2021 суд встановив, що в такому висновку відсутня конкретизація приналежності нежитлових будівель до певного типу. У висновку зазначено лише про правильність класифікації об`єктів нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , та за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до функціонального призначення. Однак, у такому висновку відсутні відомості саме про тип об`єкта нежитлової нерухомості, а отже з даного експертного висновку неможливо встановити приналежність об`єкта нерухомості до певного типу. Також, відповідно до функціонального призначення в додатку до експертного висновку зазначено, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , призначена для виготовлення виробів з пластмаси, а нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_3 - це виробничий склад готової продукції. Однак, не можна ототожнювати поняття "функціонального призначення" та "типу будівлі".

Щодо долученого позивачем технічних паспортів на виробничі будинки за адресою АДРЕСА_2 , суд зазначає таке.

Відповідно до положень Порядку проведення технічної інвентаризації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 488, технічний паспорт - документ, що складається з текстових та графічних матеріалів, які містять інформацію про склад, фактичну площу, об`єм, технічний стан об`єкта нерухомого майна, виготовлених на підставі матеріалів технічної інвентаризації за результатами технічної інвентаризації на дату її проведення;

Відповідно до пункту 4 Порядку, до об`єктів нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації та на які за результатами технічної інвентаризації виготовляються інвентаризаційні справи, матеріали технічної інвентаризації і технічні паспорти (далі - об`єкт нерухомого майна), належать: 5) виробничі будівлі, будівлі і споруди громадського та виробничого (зокрема сільськогосподарського) призначення та їх комплекси; 6) нежитлові приміщення та групи нежитлових приміщень, які є самостійним об`єктом нерухомого майна;

На підставі інформації, отриманої виконавцем під час підготовки до обстеження та обстеження, визначаються відомості щодо складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або зміни зазначених характеристик об`єкта нерухомого майна за певний період часу та здійснюється оформлення результатів технічної інвентаризації шляхом виготовлення інвентаризаційної справи, матеріалів технічної інвентаризації та технічних паспортів з використанням Реєстру будівельної діяльності в електронній та/або паперовій формі відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 11 Порядку, у технічному паспорті містяться такі відомості: інформація про замовника та виконавця; реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності; ідентифікатор об`єкта; адреса об`єкта; відомості щодо основних конструктивних елементів, узагальнена інформація про технічний стан, наявність інженерних систем, рік будівництва; графічні матеріали (схематичний план, плани поверхів); експлікація до графічних матеріалів.

Відповідно до пункту 20 Порядку, найменування об`єкта нерухомого майна в матеріалах технічної інвентаризації, інвентаризаційній справі, технічному паспорті визначається відповідно до проектної документації, документів, що дають право на виконання будівельних робіт, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документів, що посвідчують право власності на об`єкти нерухомого майна (у разі, коли право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Найменування об`єкта нерухомого майна повинно відображати тип і його функціональне призначення відповідно до законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пункту 21 Порядку, призначення приміщень у складі об`єкта нерухомого майна визначається виконавцем на підставі розробленої та затвердженої відповідно до законодавства проектної документації, будівельного паспорта з урахуванням їх фактичного використання.

Відповідно до пункту 26 Порядку, в абрисі зазначаються ідентифікатор об`єкта, його адреса (місце розташування), дата виконання вимірювань, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) виконавця, що проводив вимірювання, його підпис.

Відповідно до пункту 27 Порядку, у разі коли в абрисі неможливо відобразити дрібні деталі, частини об`єкта і (або) зазначити будь-які відомості, на окремому аркуші абрису робиться виноска з абрисом даної частини об`єкта разом з необхідними відомостями.

Відповідно до пункту 39 Порядку, схематичний план складається за результатами обстеження об`єкта нерухомого майна з метою відображення місця розташування об`єкта нерухомого майна у межах відповідної земельної ділянки, його взаємного розташування відносно таких будівель і споруд, розміщення на земельній ділянці.

Відповідно до пункту 40 Порядку схематичний план складається з дотриманням встановлених вимог до змісту, масштабу, умовних позначень, формату, оформлення та метаданих.

Відповідно до пункту 41 Порядку, під час складання схематичних планів застосовується масштабний ряд: 1:2000, 1:1000, 1:500.

Під час вибору масштабу схематичного плану слід керуватися вимогами мінімального розміру схематичного плану із збереженням необхідного рівня деталізації і відображенням необхідного змісту. Крім того, враховується можливість відображення необхідних складових елементів і приналежностей об`єкта технічної інвентаризації в масштабі плану.

Надані позивачкою документи не містять номерів інвентаризаційної справи , розміру частки власності позивачки на приміщення, відсутні схематичні плани та експлікації до них, не містять належної інформацію щодо типу та виду об`єктів, посилань на проектну документацію тощо, тому на підставі цих документів суд також не вбачає за можливе визначити конкретну приналежність будівель (приміщень) до того чи іншого класу.

Так, суд зазначає, що позивачем до контролюючого органу та до суду не надано жодних пояснень та відповідних доказів, в тому числі технічної документації на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , та за адресою: АДРЕСА_3 , що б свідчили про необхідність застосування контролюючим органом іншої ставки податку ніж 1 %.

Податок за об`єкти нежитлової нерухомості, розташовані у місті Харкові, нараховується згідно з додатком № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові".

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, а саме: п. 1 Ставка податку для об`єктів житлової та/або нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування; п. 5 Ставки податку для об`єктів житлової та/або нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у таких розмірах: 1. Будівлі готельні 1.0 %; 2. Будівлі офісні -1.0 %, 3. Будівлі торгівельні - 1.0 %.

Як вже було зазначено судом, відповідно до інформаційних систем ГУ ДПС ОСОБА_1 є засновником ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124), що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Контролюючим органом було встановлено, що відповідно до відомостей про об`єкти оподаткування ТОВ ВИРОБНИЧО ТОВ "УНІПЛАСТ" (25178124) має: 1) офіс за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020; 2) склади за адресою: м. Харків, вул. Катерининська, будинок 46 з 17.11.2020 та склад магазин Океан.

Доказів у спростування наведеного позивачем до суду не надано.

За 2019 рік відповідно до Рішення № 542 зі змінами та доповненнями внесеними згідно з рішенням Харківської міської ради 19 сесії 7 скликання від 18.04.2018 № 1041/18. Ставка податку у 2019 році для житлової та нежитлової нерухомості становила 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (4 173,00 грн). Таким чином, ставка податку у 2019 році дорівнювала 41,73 гривні за квадратний метр.

За 2020 рік відповідно до Рішення № 542 зі змінами та доповненнями внесеними згідно з рішенням Харківської міської ради 23 сесія 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/18. Ставка податку у 2020 році для житлової та нежитлової нерухомості становила 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (4 723,00 грн). Таким чином, ставка податку у 2020 році дорівнювала 47,23 гривні.

За 2021 рік відповідно до Рішення № 542 зі змінами та доповненнями внесеними згідно з рішенням Харківської міської ради 23 сесія 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/18. Ставка податку у 2021 році для будівель торгівельних становила 1 % від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на січень відповідного року (6000,00 грн). Таким чином, ставка податку у 2021 році дорівнювала 60,00 гривні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при визначенні позивачу податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, за наявності підстав для нарахування позивачу, як власнику нежитлової нерухомості, що є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, податкового зобов`язання, а отже, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та обґрунтовано.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не містять підпису та печатки ДПС, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивач подала до суду оскаржувані податкові повідомлення-рішення, роздруковані нею з електронного кабінету. Разом з тим, відповідач разом з відзивом на позовну подав до суду копії оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в яких містяться відповідні підпис та печатка.

Також, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.04.2019 у справі № 820/212/16, відповідно до якого окремі дефекти форми податкового повідомлення рішення контролюючого органу не є безумовною підставою його скасування.

Щодо посилань позивачки, що у неї відсутнє право власності на частину нерухомого майна на яке нараховано податкове зобов`язання, проте з наданих нею з позовом витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державна реєстрація нежитлових приміщень відбулась у 2017 році що передувало періодам за які контролюючим органом нараховано суми податку.

Щодо зауваження позивачки, щодо порушення строку винесення податкового повідомлення-рішення № 000/12024-2405-2031 від 15.05.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 76481,59 грн. за 2019 рік (загальна площа 2054,3 кв.м), суд зазначає таке.

Відповідно до положень пункту 266.6 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до положень пункту 266.7 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до положень пункту 266.10.2. ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Відповідно до положень пункту 266.10.3. ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 102.1. ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, за 2019 рік контролюючим органом податок податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку має бути надіслано платнику податків до 01.07.2020.

Оскільки податковий орган не нарахував суму податкового зобов`язання та не правив це податкове повідомлення рішення вчасно платнику податків, то, суд вважає, що хоча позивачка звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, проте протягом наступних 1095 днів податковий орган все ще вправі нарахувати таке зобов`язання, а платник податків має йог сплатити.

Відповідачем податкове повідомлення-рішення № 000/12024-2405-2031 за податковий період 2019 року складено 15.05.2023, направлено позивачці засобами поштового зв`язку та повернулось за закінченням строку зберігання, що в розумінні статті 42 ПК України призюмується належним сповіщенням платника податків.

Суд зіставляючи положення пунктів 266.10.2., 266.10.3 та 102.1 ПК України, вважає, що відлік строку починається саме від останнього дня терміну в який контролюючим органом мало бути направлено податкове повідомлення-рішення за замовчуванням з 01.07.2020 і, відповідно, до 01.07.2023.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік контролюючим органом нараховано в строк передбачений законом, тому посилання позивачки на пропущений строк не знаходить свого підтвердження.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 0-2031 від 28.02.2023р., яким позивачу здійснено донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 12325,80 грн. за 2021 рік суд зазначає таке.

Відповідач стверджує, що оскаржуваного заявником правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень не існує, оскільки рішення такого змісту суб`єктом владних повноважень не приймалось.

Проте, згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України ця обставина не звільняє суд від обов`язку надати правову оцінку наявному в матеріалах справи податковому повідомленню-рішенню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального права викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та і інтересів у поєднанні із доведеністю факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оскільки контролюючий орган заперечує саме існування відповідного акту індивідуальної дії, а отже і не визнає за ним зміст податкових зобов`язань платника податків, тому суд дійшов висновку, що відсутність оскарженого правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень як речі матеріального світу - рішення контролюючого органу зумовлює відмову у задоволенні позовної вимоги, адже неіснуюче податкове повідомлення - рішення об`єктивно не здатне призвести до порушення прав та інтересів платника податків. Зворотного позивачем не доведено.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивачем не надано до суду належних доказів щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень або порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Судом таких обставин також не встановлено.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Також, відсутні підставі для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Підстави для стягнення суми судового збору з відповідача на користь позивача - відсутні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тітов О.М.