Справа № 160/13725/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 28.04.1987 р. по 10.08.2015 р. на посаді фельдшера у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі;
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 року №609 д Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, у зв`язку із звільнення ОСОБА_2 з посади судді за його поданням заяви про відставку, ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 24.09.2024 р. №2780/0/15-24.
За відомостями з витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2024 року зазначена вище справа була розподілена судді Лозицькій І. О.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 09.02.2024 року про зарахування йому стажу роботи з 28.04.1987 р. по 10.08.2015 р. на посаді фельдшера у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі та здійснити з дати отримання даної заяви перерахунок пенсії.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог з огляду на наступне.
Позивач, відповідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 р. № 1522, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, обчислену, відповідно до Закону № 1058. Статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено зарахування до стажу в подвійному розмірі періодів роботи: в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого - анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я. Згідно статті 24 Закону № 1058 пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 р. застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. З огляду на зазначене, зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 28.04.1987 по 10.08.2015 р. на посаді фельдшера у КЗ Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги немає законних підстав.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В 2015 році позивач був переведений з пенсії по інвалідності (ІІІ група) на пенсію за віком. Відповідно до трудової книжкою від 04.04.1974 р. ОСОБА_1 в період з 28.04.1987 р. по 10.08.2015 р. працював у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги на посаді фельдшера, а саме, на посадах: фельдшера виїзної бригади (кардіологічної) з 28.04.1987 р. по 31.08.2001 р.; фельдшера кардіологічної бригади швидкої медичної допомоги з 01.09.2001 р. по 01.06.2008 р.; фельдшера швидкої невідкладної медичної допомоги спеціалізованої кардіологічної бригади з 02.06.2008 р. по 31.12.2011 р.; фельдшера швидкої на невідкладної медичної допомоги спеціалізованої кардіологічної бригади Спеціалізованої підстанції з 01.01.2012 р. по 31.05.2014 р.; фельдшера швидкої невідкладної медичної допомоги бригади інтенсивної терапії та реанімації з 01.06.2014 р. по 06.05.2015 р.; фельдшера з медицини невідкладних станів з 07.05.2015 р. по 10.08.2015 р.
Вважає дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо не зарахування стажу ОСОБА_1 в подвійному розмірі протиправними, він звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.
Відповідно до абзацу 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 встановлено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Розділом 2 Переліку встановлено, що до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.
Приписами статей 3 та 16 "Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 року №2802-ХІІ визначено, що закладами охорони здоров`я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.
Таким чином, не визначення в положеннях статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення безпосередньо реанімаційних бригад не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні до стажу позивача спірного періоду роботу в подвійному розмірі.
Крім того, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню № 841 від 11.06.1986р., яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України № 303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Тобто, основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи, напрацьованого в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить також постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, згідно пункту 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Так, на підтвердження стажу на посаді фельдшера у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги позивачем було надано копію трудової книжки від 04.041974 р.
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості встановити вказані обставини, шляхом витребування додаткової інформації, уточнюючих довідок, пояснень від підприємства (посадових осіб), на якому працював позивач, адже останній в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи.
Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 10.09.2002 року №10.03.67/100, від 28.05.2002 року №10.02.2011/450 та від 21.06.2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це визначено статтею 60 Закону № 1788-XI.
Крім того, у спеціальному листі Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 року № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, зазначено, що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75, центральні районні лікарні, онкологічні лікарні та диспансери з числом хірургічних ліжок 50), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 Про поліпшення анестезіолого-реанімаційної служби в державі) та відділення реанімації і інтенсивної терапії.
Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що не визначення в положеннях ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» безпосередньо реанімаційних бригад станцій швидкої допомоги не може слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні до стажу позивача періоду роботу у реанімаційній бригаді в подвійному розмірі.
Разом з тим, виходячи з повноважень та обов`язків, які виконують медичні працівники реанімаційних бригад, додаткових вимог, що пред`являються діючим законодавством до них, в даному випадку, повинна бути застосована аналогія закону і вимоги ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» про пільгове зарахування стажу також розповсюджуються і на позивача.
Оскільки у період з 28.04.1987 р. по 10.08.2015 р. позивач працював на посаді фельдшера у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги, то відповідачем безпідставно було відмовлено позивачеві у зарахуванні такого періоду до стажу роботи позивача у подвійному розмірі на підставі його заяви від 09.02.2024. За приписами ст.45 Закону №1058 встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, у разі виникнення права на підвищення пенсії проводится з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно. Враховуючи, що із заявою щодо перерахунку його пенсії позивач звернувся 09.02.2024 р., тобто до 15 числа, то пенсія позивача підлягає перерахунку саме з 01.02.2024 р.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги чинного законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 63ТВ-Е6АВ-6525-6ВС6 від 31.05.2023 року, яка міститься в матеріалах справи.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи з 28.04.1987 р. по 10.08.2015 р. на посаді фельдшера у Дніпропетровській міській лікарні швидкої медичної допомоги у подвійному розмірі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька