Справа № 160/43/20
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2024 року Справа № 160/43/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняВолок А.О.
представника позивача представника відповідача-2 Слободянюк Р.О., Костюка О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди,-
03 січня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 з вимогами з урахуванням уточнень від 25.02.2020:
- визнати протиправним та скасувати пункт 5 параграфу 2 наказу Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 29 листопада 2019 року № 338;
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року № 16;
- призначити майора ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду заступника начальника центру з матеріально-технічного забезпечення;
- стягнути з військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення;
- стягнути з військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі на 100000,00 (сто тисяч гривень 00 коп.).
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Директором Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України, на підставі спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2029 №Д-322/1/4дск, було прийнято наказ від 29.11.2019 року № 338, пунктом 5 параграфу 2 якого позивача було звільнено від займаної посади помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 725 ліжок) та призначено на нижчу посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) цього самого центру. ВОС - 7001003. Крім того, на підставі витягу з наказу від 29.11.2019 року № 338 командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) було прийнято наказ від 13.12.2019 року № 16 пунктом 1 наказу ОСОБА_1 , який тимчасово допущений до виконання посади помічника начальника центру ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 400 ліжок) призначений наказом Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 29.11.2019 року № 338 на посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) цього самого центру. ВОС - 7001003 з 13.12.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби військової частини НОМЕР_4 . Вважаючи протиправними зазначені накази позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.
Ухвалою суду від 08.01.2020 відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
03.02.2020 на адресу суду від представника Міністерства оборони України надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що на момент прийняття спірних наказів відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, оскільки на момент прийняття спірних рішень існувала негативна службова характеристика для прийняття відповідного рішення.
06.07.2023 на адресу суду від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року № 16, щодо призначення майора ОСОБА_1 на посаду - помічника начальника госпіталю з матеріально технічного-забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (725 ліжок ) - є безпідставними, оскільки командир військової частини НОМЕР_1 не є уповноваженою особою для призначення (переведення в іншу частину) військовослужбовців. Повноваженнями на призначення в даному випадку наділений Директор Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України.
25.02.2020 від позивача надійшла письмова відповідь на відзив в якій останній зазначив, що спільна Директива МО України та ГШ ЗС України від 0307.2019 р. № 322/1/4* та Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 р. № 322/1/7*, щодо переформування НОМЕР_2 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 - юридична особа, а саме військова частина НОМЕР_1 Код ЄДРПУ НОМЕР_5 залишилась військовою частиною НОМЕР_1 , як прописано в рішенні суду Поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у 358 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК «майор» з 29 грудня 2016 року.
28.02.2020 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що організаційні заходи проводились відповідно до Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування НОМЕР_2 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» позивачу надавались пропозиція щодо його подальшого службового використання, про що зазначено у Аркуші бесіди від 26.11.2019 року. Враховуючи вищевикладене, військова частина НОМЕР_1 зауважує, що позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо визнання протиправним пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року № 16 є безпідставними./
11.03.2020 від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшли пояснення щодо переформування Військової частини НОМЕР_1 в результаті проведення організаційних заходів, 385 військовий госпіталь (військова частини НОМЕР_1 ), який було підпорядковано Військово-медичному клінічному центру Південного регіону, переформований у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ). Змінено дійсне найменування, підпорядкування, призначення (види та обсяг завдань), права та обов`язки, переведено на інший штат, змінено організаційно - штатна структура, збільшено кількість підрозділів та окремих посад, в зв`язку зі збільшенням функцій та завдань, відповідно до нового положення про Військово-медичний клінічний центр Східного регіону затвердженого наказом ГВМУ № 216 від 27.12.2019 року (зміненні назви посад, введені інші функціональні обов`язки), змінено розпорядчі функції, зона відповідальності та інші заходи відповідно до Спільних Директив МО України та ГШ ЗС України.
Ухвалою суду від 24.03.2020 було зупинено провадження у справі № 160/43/20 до набрання законної сили судовим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2019 року у справі № 160/7726/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновленні на посаді, стягнення коштів та моральної шкоди.
Ухвалою суду від 09.09.2024 провадження у справі №160/43/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди поновлено.
Ухвалою суду від 02.10.2024 у справі №160/43/20 було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування 385 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також, ухвалою суду від 28.10.2024 у справі №160/43/20 було витребувано у Міністерства оборони України належним чином завірені копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування 385 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 та у Генерального штабу Збройних Сил України належним чином завірені копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування 385 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в Військово-медичний клінічний центр Східного регіону.
Ухвалою суду з занесенням до протоколу судового засідання від 05.11.2024 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи на 14.11.2024 на 10:30.
13.11.2024 від представника Міністерства оборони України надійшло клопотання до суду в якому зазначено, що надати копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування НОМЕР_2 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 не має можливості, оскільки дане питання належить до компетенції Генерального штабу Збройних Сил України.
Судове засідання призначене на 14.11.2024, 28.11.2024 неодноразово відкладалось за клопотаннями позивача.
В судове засідання призначене на 05.11.2024 з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов в повному обсязі.
Представник Міністерства оборони України в судове засідання призначене на 05.11.2024 не з`явився, про дату час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Представник Військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні призначеному на 05.11.2024 проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що з червня 1999 року ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах в Збройних Силах України.
18.09.2016 року начальником НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 675 ліжок) (командиром військової частини НОМЕР_1 ) складена (видана та затверджена) на ОСОБА_1 . службова характеристика з висновком про доцільність призначення ОСОБА_1 на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок).
19.09.2016 року начальником НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 675 ліжок) (командиром військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_3 подано подання про призначення позивача на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок), ШПК - «капітан», ВОС 2301003, штат № НОМЕР_6 , посадовий оклад 850,0 - 970,0 грн.
Пунктом 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 року №203 відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 звільнено від займаної посади помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) та призначено на нижчу посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з ШПК «майор» на ШПК «капітан».
На підставі наказу №203 від 08.11.2016 року, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №296 від 08.12.2016, яким майора ОСОБА_1 , помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок), призначеного наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 №203 на посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) цього самого центру, ВОС 2301003, вважати таким, що справи та посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення здав 08.12.2016 та з 29.12.2016, з урахуванням щорічної чергової відпустки за 2016 рік на 20 календарних діб з 09.12.2016 по 28.12.2016, виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та вважати таким, що вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 .
Позивач оскаржив вищезазначені накази до суду. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року по справі № 160/7726/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року залишено без змін, а саме: визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року № 203; визнано протиправним та скаовано пункт 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 року № 296; поновлено майора ОСОБА_1 на військовій службі у НОМЕР_2 військовому госпіталі (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор" з 29 грудня 2016 року; стягнуто з НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яка була недоотримана внаслідок незаконного переміщення, за період з 29 грудня 2016 року по 24 січня 2019 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Проте, постановою Верховного Суду від 25 травня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 у справі №160/7726/18 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року по справі № 160/7726/18: визнано протиправним та скасувати пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року №203; визнано протиправним та скасувати пункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 № 296; поновлено майора ОСОБА_1 на військовій службі у Військовому медичному клінічному центрі Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор" з 29 грудня 2016 року; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яка була недоотримана внаслідок незаконного переміщення, за період з 29 грудня 2016 року по 29 січня 2024 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду 09 травня 2024 року у справі №160/7726/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року в адміністративній справі № 160/7726/18 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, судом встановлено, що позивач був звільнений та призначений на нижчу посаду в порядку реалізації висновку службової характеристики від 18.09.2016.

Також, т.в.о. Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, на підставі спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2029 №Д-322/1/4дск, було прийнято наказ від 29.11.2019 року № 338, пунктом 5 параграфу 2 якого позивача було звільнено від займаної посади помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 725 ліжок) та призначено на нижчу посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) цього самого центру. ВОС - 7001003.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2019 року № 261 майора ОСОБА_1 , помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок), ВОС-2301003 призначено на посаду з 21.11.2019 року.

Командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) було прийнято наказ від 13.12.2019 року № 16 пунктом 1 якого ОСОБА_1 , який тимчасово допущений до виконання посади помічника начальника центру ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 400 ліжок) призначений наказом Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 29.11.2019 року № 338 на посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) цього самого центру. ВОС - 7001003 з 13.12.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби військової частини НОМЕР_4 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою і четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, оголошено проведення часткової мобілізації.

Також Президентом України були прийняті Укази «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014, від 14 січня 2015 року №15/2015.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі також - «Положення №1153»), яким визначено порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

У підпункті 1 пункту 81 Положення №1153 зазначено, що призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Відповідно до абзацу третього підпункту 3 пункту 82 Положення №1153 призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування.

Згідно з пунктом 83 Положення №1153 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

Переміщення військовослужбовців по службі проводиться, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних командирів.

Пунктом 257 Положення №1153 передбачено, що атестування військовослужбовців в особливий період проводиться в порядку, визначеному Міністерством оборони України. У разі подання документів щодо подальшого службового використання, нагородження чи присвоєння чергових військових звань військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, на них складаються службові характеристики в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі - «Інструкція №170») визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення №1153 (пункт 1.1 Інструкції №170).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №170 військовослужбовці Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту призначаються на посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. Військовослужбовці, які займають посади військових капеланів, призначаються на посади і переміщуються по службі в межах посад Служби військового капеланства за погодженням з начальником Служби військового капеланства. Призначення військовослужбовців на посади керівників (керівні посади) юридичних служб Міністерства оборони України здійснюється за погодженням з керівником юридичної служби апарату Міністерства оборони України. Призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються з урахуванням результатів оцінювання на підставі Резерву кандидатів для просування по службі (далі - Резерв для просування по службі), Плану переміщення на посади, подань, службових документів, визначених пунктами 1.5, 1.6 розділу I цієї Інструкції (якщо в умовах воєнного часу неможливо оформити подання), та клопотань посадових осіб, а також рішень колегіальних органів, утворених відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 4.9 Інструкції №170 підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення незапланованого переміщення - Подання.

Номенклатури посад для призначення військовослужбовців затверджена Наказом Міністра оборони України від 18.12.2012 року №865 «Про затвердження Номенклатури посад для призначення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) і державних службовців» (зі змінами внесеними наказами Міністра оборони України від 13.05.2014 року №312, від 22.09.2014 року №668, від 20.01.2015 року №33, від 29.05.2017 року).

Згідно пункту 3, вказаної Номенклатури посад, Директор Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України має право назначати на посади в підпорядкованих Міністерству оборони України військових частинах, установах, закладах, за винятком посад, призначення на які здійснюється іншими посадовими особами.

Як уже зазначалось т.в.о. Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, на підставі спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2029 №Д-322/1/4дск, було прийнято наказ від 29.11.2019 року № 338, пунктом 5 параграфу 2 якого позивача було звільнено від займаної посади помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) ІНФОРМАЦІЯ_2 (на 725 ліжок) та призначено на нижчу посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) цього самого центру. ВОС - 7001003.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2019 року № 261 майора ОСОБА_1 , помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 військового госпіталю (на 400 ліжок) військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок), ВОС-2301003 призначено на посаду з 21.11.2019 року.

Командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) було прийнято наказ від 13.12.2019 року № 16 пунктом 1 якого ОСОБА_1 , який тимчасово допущений до виконання посади помічника начальника центру ІНФОРМАЦІЯ_1 (на 400 ліжок) призначений наказом Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 29.11.2019 року № 338 на посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 військового госпіталю (на 100 ліжок) цього самого центру. ВОС - 7001003 з 13.12.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби військової частини НОМЕР_4 .

Як встановлено судом та не заперечується відповідачами, підставою для винесення т.в.о. Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України наказу від 29.11.2019 року № 338, була спільна директива МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2029 №Д-322/1/4дск, а як наслідок і наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року № 16.

Ухвалою суду від 02.10.2024 у справі №160/43/20 було витребувано у Військової частини НОМЕР_1 належним чином завірені копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7дск, щодо переформування НОМЕР_2 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14.10.2024 військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду акт № 1073 від 24.02.2022 про вилучення для знищення документів та електронних носіїв інформації з обмеженим доступом «Для службового користування» військової частини НОМЕР_1 у разі загрози захоплення їх супротивником.

Суд зазначає, що з наданого Акту не вбачається знищення саме спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7дск.

Також, ухвалою суду від 28.10.2024 у справі №160/43/20 було витребувано у Міністерства оборони України належним чином завірені копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування 385 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 та у Генерального штабу Збройних Сил України належним чином завірені копії спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4 та спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 13.09.2019 №332/1/7, щодо переформування 385 військового госпіталю (військової частини НОМЕР_1 ) в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проте, на момент розгляду цієї справи відповідачами: Міністерством оборони України, військовою частиною НОМЕР_1 ні Генеральним штабом Збройних Сил України не надано до суду спільної Директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2019 №332/1/4.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на те, що Міністерством оборони України та військовою частиною НОМЕР_1 не доведено правомірності прийняття своїх рішень та не надано суду спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 03.07.2029 №Д-322/1/4дск, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати пункт 5 параграфу 2 наказу т.в.о. Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 29 листопада 2019 року № 338 та пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року № 16.

Оскільки суд дійшов висновку, що звільнення позивача з раніше займаної посади і призначення на іншу посаду є протиправним, тому з метою захисту порушених прав позивача - майор ОСОБА_1 підлягає поновленню на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду помічником начальника центру з матеріально-технічного забезпечення.

Крім того, зважаючи на те, що звільнення позивача з раніше займаної посади з призначенням на іншу посаду відбулося протиправно, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення підлягає задоволенню саме з 13.12.2019 року по 05.12.2024 року.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Стосовно вимоги стягнути з військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Разом з цим, матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача, які полягають в негативних емоціях та підтвердження причинного звя`зку і завданням позивачеві від цього моральної шкоди.

Суд наголошує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено зобов`язання судів обґрунтовувати свої рішення, та заборону тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A.303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями: 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІК НОМЕР_7 ) до Міністерства оборони України (пр.Повітрофлотський, буд.6, м. Київ, 03168, ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 5 параграфу 2 наказу т.в.о. Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) від 29 листопада 2019 року № 338.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2019 року № 16.

Поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду помічником начальника центру з матеріально-технічного забезпечення.

Стягнути з військової частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення з 13.12.2019 року по 05.12.2024 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 грудня 2024 року.

Суддя Е.О. Юрков