Справа № 290/1355/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 290/1355/24

Головуючий у 1-й інстанції: Кірічук М.М.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

05 грудня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Романівського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №513439 від 28 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 та частиною 4 статті 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 та частиною 4 статті 126 КУпАП - закрито.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Сторони в судове засідання не з"явились.

Представник позивача подав заяву про здійснення апеляційного розгляду справи без його участі.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 серпня 2024 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Кравченко Вадимом було винесено постанову, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 121, частиною 4 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 20400,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 28 серпня 2024 року о 11 годині 45 хвилини на автомобільній дорозі Н-03 5 км під час перевірки на блокпосту «Тетерівка» водій ОСОБА_1 , будучи особою, яку позбавлено права керування транспортним засобом, керував транспортним засобом RenaultMaster номерний знак НОМЕР_1 без протоколу технічного огляду на транспортний засіб, що підлягає такому контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив пункти 2.1 «а», 31.3 «б» ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення передбачені частиною 3 статті 121, частиною 4 статті 126 КУпАП.

Скасовуючи оскаржену позивачем постанову та закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих правомірність його рішення, підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Зокрема, суд зазначив, що відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ДП18 №513439 від 28 серпня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності не містить відомостей про здійснення відео фіксації, що нівелює доказове значення наданих відповідачем відеозаписів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушень, встановлених частиною 3 статті 121 та частиною 4 статті 126 КУпАП.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом без протоколу технічного огляду на транспортний засіб, що підлягає такому контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив пункт 31.3" б" ПДР України, за що передбачено відповідальність частиною 3 статті 121 КУпАП.

Згідно статті 37 Закону України "Про дорожній рух" та підпунктом "б" пункту 31.3 Правил дорожнього руху України забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, з оскаржуваної постанови вбачається, що позивач керував транспортним засобом будучи особою, яку позбавлено права керування транспортним засобом постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 9 червня 2023 року терміном на три роки, чим порушив пункт 2.1 «а» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 4 статті 126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 а ПДР України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Згідно ч.4 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно матеріалів справи, відповідачем подано до суду диск із відеозаписами (а.с. 77).

Як свідчить відеозапис, який міститься в матеріалах справи, 28 серпня 2024 року о 11 годині 45 хвилини на автомобільній дорозі Н-03 5 км під час перевірки на блокпосту «Тетерівка» водій ОСОБА_1 , будучи особою, яку позбавлено права керування транспортним засобом, керував транспортним засобом RenaultMasterномерний знак НОМЕР_1 без протоколу технічного огляду на транспортний засіб, що підлягає такому контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив пункти 2.1 «а», 31.3 «б» ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення передбачені частиною 3 статті 121, частиною 4 статті 126 КУпАП.

На відеозаписі події також зафіксовано, що об 11 годині 45 хвилині 28 серпня 2024 року безпосереднього розпочато розгляд адміністративної справи щодо позивача: останньому роз`яснено права та обов`язки, можливість скористатись послугами адвоката (фахівця в галузі права).

Відтак колегія суддів відкидає твердження позивача щодо порушення його прав при розгляді адміністративної справи.

Щодо доводів скаржника про те, що наданий відповідачем відеозапис не є належним доказом у справі оскільки у постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію, суд зазначає, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови (зазначення не у певному рядку/пункту постанови інформації про технічні засобі фіксації події) не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови і, як наслідок, про її скасування.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне зауважити, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

У такому випадку, якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис є належним доказом, який доводить правомірність дій працівника поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. У той же час позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що відеозапис, наданий відповідачем є доказом саме розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а не фіксацією самого правопорушення.

В свою чергу, ОСОБА_1 та його представник, ні у позовній заяві, ні у відзиві не апеляційну скаргу не заперечують того факту, що 28 серпня 2024 року о 11 годині 45 хвилини на автомобільній дорозі Н-03 5 км під час перевірки на блокпосту «Тетерівка» водій ОСОБА_1 , будучи особою, яку позбавлено права керування транспортним засобом, керував транспортним засобом RenaultMasterномерний знак НОМЕР_1 без протоколу технічного огляду на транспортний засіб, що підлягає такому контролю та своєчасно його не пройшов, чим порушив пункти 2.1 «а», 31.3 «б» ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення передбачені частиною 3 статті 121, частиною 4 статті 126 КУпАП.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 28 серпня 2024 року дійсно мало місце порушення позивачем вимог ПДР України, та був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП та ч. 4 статті 126 КУпАП.

Отже, враховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак, приходить до висновку про необгрунтованність позовних вимог.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, у зв"язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.