Справа № 990/284/24
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 листопада 2024 року

м. Київ

справа №990/284/24

адміністративне провадження №П/990/284/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача- Мовіле О.С., Байдаченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Президента України про залишення позовної заяви без розгляду

у справі №990/284/24 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Президента України, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною і дискримінаційною бездіяльність Відповідача, яка полягає у невиконанні вимог частини першої статті 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і не призначенні ОСОБА_1 на посаду судді Святошинського районного суду міста Києва на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя від 29 грудня 2020 року №520/0/12-20;

- зобов`язати Президента України розглянути подання Вищої ради правосуддя від 29 грудня 2020 року №520/0/12-20 про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Святошинського районного суду міста Києва відповідно до статті 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та видати відповідний указ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначив, що 22 грудня 2020 року Вища рада правосуддя прийняла рішення №3567/0/15-20 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Святошинського районного суду міста Києва».

Разом з тим, Президент України, порушуючи норми статті 128 Конституції України та статті 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не розглянув подання Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 29 грудня 2020 року №520/0/12-20 про призначення його на посаду судді Святошинського районного суду міста Києва та не видав відповідний указ, чим вчиняє протиправну бездіяльність, яка є, на думку позивача, дискримінацією.

Позивач вважає, що установлений статтею 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» тридцятиденний строк, є достатнім, оскільки у процедурі добору кандидатів на посаду судді, Президент України не наділений повноваженнями проводити перевірку подання ВРП, а лише зобов`язаний видати на його підставі указ про призначення на посаду судді.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Жука А.В., суддів - Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 вересня 2024 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

30 вересня 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив представника Президента України на позовну заяву. Відповідач зазначив про порушення ОСОБА_1 строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. У прохальній частині відзиву представник відповідача просить Суд залишити позов без розгляду.

Указане клопотання обґрунтовано тим, що:

- позивач ще у грудні 2020 року знав про наявність рішення ВРП про внесення Президентові України подання про призначення його на посаду судді;

- більш ніж три роки не здійснював жодних дій для отримання інформації про розгляд такого подання;

- у квітні 2024 року, за його твердженням, із засобів масової інформації дізнається інформацію, з якою пов`язує порушення, на його думку, своїх прав, зокрема в частині «дискримінаційної бездіяльності Президента України»;

- ще через три місяці - у липні 2024 року, позивач почав вчиняти дії для отримання інформації від ВРП та Офісу Президента України щодо стану розгляду подання ВРП про призначення його на посаду судді.

У судовому засіданні 27 листопада 2024 року представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали указане клопотання та просили задовольнити його.

У свою чергу, у судовому засіданні 27 листопада 2024 року, позивач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення указаного клопотання, оскільки вважав його безпідставним.

Зазначив, що йому стало достовірно відомо про порушення його прав у серпні 2024 року, після отримання ним відповідей [на адвокатські запити], підписаних заступником Керівника Офісу Президента України І.Мудрою, у яких було зазначено дату надходження подання [про призначення ОСОБА_1 на посаду судді] до Офісу Президента України.

Зауважив, що в ухвалі Верховного Суду від 01 квітня 2024 року у справі №990/29/22, Суд констатував, що нормами Конституції України презюмується правомірність вчинених Президентом України дій, бездіяльності та ухвалених ним рішень. Така презумпція передбачає відсутність сумніву в особи у протилежному та, відповідно, відсутність необхідності вчиняти дії, спрямовані на перевірку, зокрема, дій чи бездіяльності такого суб?єкта владних повноважень, які стосуються такої особи, на предмет дотримання закону.

З урахуванням викладеного вважав, що у нього відсутній обов`язок звертатись до ВРП та Президента із запитами про рух/надходження подання, з`ясовувати чи виконано Президентом, у визначений законом строк, обов`язок щодо призначення позивача на посаду судді.

Зазначив, що предметом спору є триваюче порушення його прав, у вигляді невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку протягом законодавчо визначеного строку.

Колегія суддів, заслухавши доводи сторін, вирішуючи заявлене представником Президента України клопотання, зазначає таке.

Предметом спору у цій справі є протиправна бездіяльність Президента України, яка полягає у невиданні указу про призначення позивача на посаду судді Святошинського районного суду міста Києва за поданням Вищої ради правосуддя, внесеного згідно рішення від 22 грудня 2020 року №3567/0/15-20.

Спірні правовідносини урегульовані нормами Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 128 Конституції України передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя у порядку, установленому законом.

Частинами першою та другою статті 36 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП.

ВРП ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.

Відповідно до статті 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРП, без перевірки додержання установлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.

Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені у таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів.

Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП.

Таким чином, в силу вимог закону, Президент України зобов`язаний видати указ про призначення судді упродовж тридцяти днів із дня отримання подання ВРП. Отже, з наступного дня після закінчення указаного строку, у разі невидання Президентом України відповідного указу, права особи на призначення суддею вважаються порушеними.

Стаття 118 КАС України передбачає, що процесуальні строки - це установлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, установленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною п`ятою статті 120 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, професійна діяльність суддів.

Частина четверта статті 123 КАС України передбачає, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою про вирішення цього спору і захист своїх прав, свобод чи інтересів. Одночасно, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У судовому засіданні 27 листопада 2024 року позивач наполягав, що відповідачем вчиняється триваюче правопорушення, а тому строк звернення до суду не пропущено.

У постанові від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17 Верховний Суд зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у виді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Отже, порушення може вважатись триваючим у разі тривалого та безперервного невиконання суб`єктом владних повноважень обов`язків, передбачених законом.

У контексті цього питання варто наголосити, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. У протилежному випадку - суб`єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов`язку.

У тексті позовної заяви позивач просить визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо невидачі указу про його призначення на посаду, видати який, в силу Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідач мав не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання Вищої ради правосуддя.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням предмету спору та наведених сторонами обставин, спірні правовідносини мають триваючий характер, а тому Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та відмовляє у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання представника Президента України про залишення позову без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено 02 грудня 2024 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько,

Н.М. Мартинюк,

Ж.М. Мельник-Томенко,

О.Р. Радишевська

Судді Верховного Суду