Справа № 300/7572/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2024 р. справа № 300/7572/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Клюба Павло Родіонович, до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Свою позицію обґрунтовує тим, що за позивачем облікується об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 182,8 кв.м, частка власності 24/100 (43,87 кв.м). Під час розгляду скарги ГУ ДПС в Івано-Франківській області проінформовано, що при визначенні податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки з фізичних осіб на 2023 рік за нежитлову нерухомість, яка перебуває у власності скаржника застосовувалися ставки, що були затверджені рішенням Івано-Франківської міської ради від 08.07.2021 №218-11. Зазначені ставки прийняті в залежності до місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості. Водночас, норми діючого законодавства не передбачають врахування наявних переплат, які облікуються за платником, при визначенні податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки. Отже, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 30.05.2024 є законним, обґрунтованим та сформованими без порушень вимог чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с.36-39).
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що контролюючий орган у відзиві вказав, що при нарахуванні податкового зобов`язання ним було застосовано ставки податку затверджені в рішенні Івано-Франківської міської ради від 08.07.2021 №218-11, однак жодним чином не навів з яких підстав ним було застосовано ставку податку в розмірі 1,5, при встановленій вказаним рішенням ставці в розмірі 0,8 відсотка для вказаного об`єкту (а.с.43-45).
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
З матеріалів справи, зокрема витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення (будівлі торгівельні) площею 43,87 кв.м по АДРЕСА_1 .
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує що відповідач неправильно визначив ставку податку, при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не врахувавши місця розташування (зональності) об`єкта.
В свою чергу відповідач вказує, що нарахування зобов`язання здійснено на підставі рішення міської ради з урахуванням місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості.
Пунктом 265.1 ст. 265 та пунктом 10.1 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що податок на майно, складовою якого є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, специфіка якого полягає в тому, що такий податок встановлюють місцеві ради відповідно до вимог та в межах, визначених Податковим кодексом України.
Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належить до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їхніх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке має наслідком зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набуває чинності з початку бюджетного періоду.
Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
За приписами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
У підпункті 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пунктами 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів - платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
В п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; х) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Отже, Податковим кодексом України чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України).
На території Івано-Франківської міської територіальної громади ставки та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено рішенням Івано-Франківської міської ради від 08.07.2021 №218-11. Їх конкретизовано у додатках №1 та №3 до вказаного рішення в залежності від зони розташування та типу призначення нерухомості (а.с.19-26).
Як зазначалося судом вище, позивач на праві приватної власності використовує об`єкт нерухомості (нежитлові приміщення) площею 43,87 кв.м, котрий розташований по АДРЕСА_1 .
Відповідно до додатку 1 рішення Івано-Франківської міської ради від 08.07.2021 №218-11 об`єкт за адресою АДРЕСА_1 віднесений до будівель торгівельних за кодом 1230.9 (а.с.24).
В даному випадку, відповідно до додатку 3 цього рішення, об`єкти розміщені за адресами вул.Гетьмана Мазепи, буд. від 141 до кінця (непарна сторона), буд. від №160 до кінця (парна сторона), віднесені до третьої зони (м.Івано-Франківськ та села Вовчинець, Крихівці, Микитинці, Угорники, Хриплин).
Тобто, об`єкт нерухомості, що належить позивачу та розташований адресою АДРЕСА_1 входить саме в третю зону.
Згідно з встановленими ставками зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за кодом 1230.9 об`єкти оподаткування будівлі торгівельні у третій зоні оподатковуються за ставкою податку за 1 м.кв (для фізичних осіб) у розмірі 0,800 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідач обґрунтовуючи правомірність винесення оскаржуваного рішення не зазначив про труднощі чи відсутність певної інформації для визначення типу об`єкта та зони його розташування. Не зазначив також причин віднесення цього об`єкту до іншої зони та застосування максимальної ставки податку.
Таким чином, у відповідача при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки були відсутні підстави застосовувати ставки у розмірі 1,500%, враховуючи наявність у встановлених законодавством джерелах відомостей, необхідних для ідентифікації, зокрема типу відповідного об`єкта нерухомості, що є обов`язком в даному випадку.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за ставкою податку у розмірі 0,800 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 7, 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку, наданої відповідними підрозділами контролюючого органу, до функцій яких належить розгляд скарг в адміністративному порядку та/або супроводження справ у судах, складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.
Податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 6-8 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. При цьому у разі отримання вищезазначених рішень структурним підрозділом, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції контролюючого органу, або відповідальною особою, визначеною керівником (виконувачем його обов`язків, його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечується надання такого рішення структурному підрозділу, яким складалось попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 1 робочого дня, що настає за днем його отримання.
Таким чином, даним Порядком чітко передбачено, що в разі скасування, зокрема в судовому порядку, податкового повідомлення-рішення, контролюючий орган пов`язаний обов`язком скласти нове податкове повідомлення-рішення, яке повинно містити зменшену суму грошового зобов`язання.
З урахуванням цього, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Так, на виконання цих вимог відповідачем не наведено належних та допустимих доказів правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та не надано доказів на підтвердження своєї позиції у справі.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
З огляду на викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Враховуючи приписи ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 800 грн. сплаченого судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.