Справа № 580/7478/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року справа № 580/7478/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частина НОМЕР_1 щодо відмови військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами відповідно до п. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У червні 2024 року позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, однак відповідач відмовив позивачу в звільненні з військової служби, посилаючись на відсутність всіх необхідних документів. Позивач вважає таку відмову протиправною, тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач проти позову заперечив. 02.08.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає підставу звільнення: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Позивач надав на розгляд до рапорту ряд документів, які встановлюють загальний стан здоров`я матері ОСОБА_2 та необхідність потреби у соціальній послузі з догляду на непрофесійній основі. При цьому, позивач не надав жодних документів, які підтверджують потребу ОСОБА_2 в постійному догляді. Також зазначив, що надані документи не дають можливості встановити відповідний факт проживання. Вказав, що позивач не довів факт встановлення його матері інвалідності I чи II групи. Також позивач не довів факт відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи. Тому вважає, що позивачу було обґрунтовано повідомлено про неможливість звільнення. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 01.08.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 01.11.2010.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 02.07.2024 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До рапорту позивач додав такі документи: нотаріально засвідчена копія паспорта матері ОСОБА_2 від 01.12.2000 серія НОМЕР_3 та ідентифікаційного номера; нотаріально засвідчена копія паспорта позивача № НОМЕР_4 виданого 19.09.2017; нотаріально засвідчена копія епікріза № 8158; нотаріально засвідчена копія витягу № 2455 про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 21.05.2024; нотаріально засвідчена копія виписки № 3814; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть батька ОСОБА_3 серія НОМЕР_5 ; нотаріально засвідчена копія витягу № 2455 про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 ; нотаріально засвідчена копія висновку № 161 від 22.05.2024; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження громадянина ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 ; нотаріально засвідчена копія довідки ОСББ «Сміла-Гармонія» від 20.05.2024 про склад сім`ї у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 ; копія акта обстеження сім`ї № 113 від 23.05.2024; копія показників для надання соціальних послуг.

За результатами розгляду зазначеного рапорту відповідач листом від 08.07.2024 № 03/765 повідомив позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби, посилаючись на те, що позивач не надав такі документи: документи, що підтверджують факт інвалідності його матері ОСОБА_2 ; документи, що підтверджують потребу ОСОБА_2 в постійному догляді; акт встановлення постійного догляду. Також відповідач зазначив, що згідно витягу № 2455 про зареєстрованих у житловому приміщенні від 21.05.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - ОСОБА_2 , а згідно довідки від 20.05.2024, виданої «Сміла-Гармонія», за вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , таким чином інформація надана в довідках є суперечливою.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень .

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Поряд з цим, статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби.

Так, відповідно до абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення від військової служби від 02.07.2024 на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, тобто через сімейні обставини.

Однак, відповідач листом від 08.07.2024 № 03/765 повідомив позивача про відсутність підстав для звільнення з військової служби.

З приводу наведеного відповідачем у листі за результатами розгляду рапорту позивача, суд зазначає таке.

У поданому рапорті від 02.07.2024 позивач клопотав про його звільнення на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до зазначеної норми Закону підставами звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин є наявність у сукупності таких умов:

необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача;

мати позивача повина бути особою з інвалідністю I чи II групи;

за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач на обгрунтування підстав звільнення його з військової служби надав зазначені вище документи, з яких вбачається, що його мати ОСОБА_2 має захворювання, зазначені в епікрізі № 8158, виданому КНП «Смілянська міська лікарня» Смілянської міської ради, у виписці № 3814, виданій КНП «Смілянська міська лікарня» Смілянської міської ради, та у висновку № 161.

На підтвердження факту відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення матері позивач надав копію свідоцтва про смерть чоловіка матері ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 від 03.05.2021.

Також для підтвердження факту спільного проживання з матір`ю позивач надав довідку ОСББ «Сміла-Гармонія» від 20.05.2024, відповідно до якої позивач та його мати ОСОБА_2 зареєстровані та фактично проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ключовою підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами є необхідність здійснювати постійний догляд, зокрема, за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи.

Водночас, наявність в особи І чи ІІ групи інвалідності та необхідність постійного догляду підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317.

У матеріалах справи відсутні докази того, що мати позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю I чи II групи. Наданими до рапорту документами підтверджується загальний стан здоров`я матері ОСОБА_2 та необхідність потреби у соціальній послузі з догляду на непрофесійній основі. Також позивач не надав жодних документів, які підтверджують потребу ОСОБА_2 в постійному догляді.

Таким чином, відсутні передбачені абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ підстави звільнення позивача з військової служби.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що підстави відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби є законними та обґрунтованими, отже підстави задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО