Справа № 520/30758/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2024 р. № 520/30758/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення № 40 від 25.07.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, та в подальшому проводити перерахунки пенсії згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 на підставі Постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури і довідок (інформацій) обласної прокуратури, у тому числі Постанови КМУ від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури», якою внесені зміни до Постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 та підвищено посадові оклади і змінено розмір надбавок за класні чини працівникам органів прокуратури, виходячи з розміру 90 відсотків від суми заробітної плати, без обмеження розміру заробітної плати для перерахунку пенсій, з урахуванням посадового окладу, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань), згідно довідки Закарпатської обласної прокуратури №21-48вих23 від 05.09.2023, без обмежень граничного розміру виплати пенсії, та здійснювати виплати з урахуванням перерахунку, вказаної пенсії у повному обсязі без обмеження її максимального розміру, без оподаткування та нарахування військового збору та у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші перерахунки пенсії та її виплати незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення відповідача № 40 від 25.07.2024 про відмову в перерахунку пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001, є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача 04.12.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що управління у спірних правовідносинах діяло на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру № 1789-XII в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року в розмірі 90% відсотків від заробітної плати.

До заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 додав зокрема, довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, видану Закарпатською обласною прокуратурою від 05.09.2023 року № 21-48вих23.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області № 40 від 24.07.2024 відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 , однак обмежив її розмір максимальним розміром.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім того, ч.ч. 1-3 ст. 46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також: у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також: бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

За приписами статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.

Таким чином, Конституційний суд України вважає, що ці положення статті 17 Конституції України поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний Суд України зазначає, що багато таких "пільг", встановлених Законами України "Про міліцію", "Про прокуратуру" тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів (п. 3 рішення Конституційного Суду України №1-15/2002 від 20.03.2002).

Крім того, у рішенні від 20.03.2002 у абз. 4 п. 6 вказано: «Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел снування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який, принаймні, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається» (рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004).

Виходячи із викладених норм, а також розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, в тому числі працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Суд зазначає, що у частині другій статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України - усі вони приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй, про що також зазначено у п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007.

Пункт 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Відповідно до приписів частини першої статті 8 Конституції України визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

З цього приводу Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010 від 22.12.2010, № 23-рн/2010 від 11.10.2011, №10-рп/2011).

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

В п. 4 рішення від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав наступну правову позицію: в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави».

Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.05 № 8-рп/2005 чітко визначив, що при прийнятті законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах « Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції». «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»), «Легітимні сподівання» за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61).

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполученого Королівства (Stretch v. the United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003).

Нормою статті 5 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Таким чином, відповідач у порушення вищенаведених конституційних норм обмежив існуюче у позивача право, передбачене Законом України «Про прокуратуру», на перерахунок пенсії, у зв`язку з чим його дії та рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що рішення відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року є протиправним та підлягає скасуванню, а належним захистом порушеного права позивача на перерахунок призначеної пенсії є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, та в подальшому проводити перерахунки пенсії згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 на підставі Постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури і довідок (інформацій) обласної прокуратури, у тому числі Постанови КМУ від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури», якою внесені зміни до Постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 та підвищено посадові оклади і змінено розмір надбавок за класні чини працівникам органів прокуратури, виходячи з розміру 90 відсотків від суми заробітної плати, без обмеження розміру заробітної плати для перерахунку пенсій, з урахуванням посадового окладу, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань), згідно довідки Закарпатської обласної прокуратури №21-48вих23 від 05.09.2023, без обмежень граничного розміру виплати пенсії, та здійснювати виплати з урахуванням перерахунку, вказаної пенсії у повному обсязі без обмеження її максимального розміру, без оподаткування та нарахування військового збору та у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші перерахунки пенсії та її виплати незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення № 40 від 25.07.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, та в подальшому проводити перерахунки пенсії згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХII в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 на підставі Постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури і довідок (інформацій) обласної прокуратури, у тому числі Постанови КМУ від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури», якою внесені зміни до Постанови КМУ від 31.05.2012 № 505 та підвищено посадові оклади і змінено розмір надбавок за класні чини працівникам органів прокуратури, виходячи з розміру 90 відсотків від суми заробітної плати, без обмеження розміру заробітної плати для перерахунку пенсій, з урахуванням посадового окладу, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань), згідно довідки Закарпатської обласної прокуратури №21-48вих23 від 05.09.2023, без обмежень граничного розміру виплати пенсії, та здійснювати виплати з урахуванням перерахунку, вказаної пенсії у повному обсязі без обмеження її максимального розміру, без оподаткування та нарахування військового збору та у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші перерахунки пенсії та її виплати незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов