Справа № 360/1406/23
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2024-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1406/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Лихачова Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом адвоката Лихачова Романа Борисовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 25.11.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2020 по 29.04.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.11.2020 по 29.04.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період по 25 квітня 2022 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 25 квітня 2022 у розмірі 217%;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період по 25 квітня 2022 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 25 квітня 2022 у розмірі 217%;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 29.04.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 29.04.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 29.04.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно за період з 25.11.2020 по 29.04.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості не отриманого харчування за період з 25.11.2020 по 25.04.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості не отриманого харчування за період з 25.11.2020 по 25.04.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виходячи із розміру грошового забезпечення позивача на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 29.04.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту згідно з підпунктом 8 пункту 6 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 у розмірі 16056,00 грн;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту згідно з підпунктом 8 пункту 6 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 у розмірі 16056,00 грн;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 30 діб за 2021 рік та за 8 діб за 2022 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2021 рік у кількості 30 діб, за 2022 рік у кількості 8 діб;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019-2022, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 29.04.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019-2022, виходячи з його грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 29.04.2022;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2022 за період прийняття безпосередньої участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 24.02.2022 по 29.04.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2022 за період з 24.02.2022 по 29.04.2022, з урахуванням фактично виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.04.2022 по 12.05.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.04.2022 по 12.05.2022 у сумі 6287,97 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 15.11.2019 позивач отримала посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .

Починаючи з 25.11.2020 позивач проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Військової частини НОМЕР_1 №1708 від 08.07.2021 старший солдат ОСОБА_2 (прізвище після шлюбу ОСОБА_3 ) дійсно в період з 25.11.2020 по 11.02.2021; 05.03.2021 по 25.04.2021 брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 29.04.2022 старшого солдата ОСОБА_2 (прізвище після шлюбу ОСОБА_3 ), відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 №88-РС у запас за підпунктом «г» відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 29.04.2022 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

З продовольчого забезпечення виключена з 25.04.2022.

У ЗСУ з 04.04.2019 по 29.04.2022.

05.08.2023 позивач уклала шлюб із ОСОБА_4 , прізвище після шлюбу « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Представник позивача зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів із позивачем розрахунків щодо виплати індексації, компенсації за не отримане речове майно, компенсації за продовольче забезпечення.

Грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік та матеріальна допомога для розв`язання соціально-побутових питань з урахуванням додаткової винагороди за 2022 роки не виплачені в повному обсязі, без урахування додаткової винагороди.

Додаткова винагорода згідно Постанови КМУ №168 від 24.02.2022 в розмірі 100 000 грн на місяць за період перебування у зоні бойових дій з 24.02.2022 по 29.04.2022 не виплачені позивачу в повному обсязі.

Крім того, відповідач не провів нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022.

Грошове забезпечення позивача розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного нового поточного календарного року.

Одноразової допомоги після укладання першого контракту не виплачено.

Надбавки за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премії за особистий внесок у загальні результати служби не виплачені.

Компенсація за невикористанні дні щорічної основної відпустки за 30 днів за 2021 рік та за 8 діб за 2022 рік; а також грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2019-2022 роки не виплачені відповідачем.

Так, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 29.04.2022 частково визначено розміри та види грошового забезпечення, що підлягають виплаті позивачу у зв`язку із звільненням з військової служби, проте, ані станом на дату видання зазначеного наказу, ані станом на день звернення до суду з позовною заявою грошові кошти визначені у наказі не виплачено, що підтверджується скриншотами кабінету додатку «Приват24».

Позивач неодноразово усно та письмово, із рапортом, зверталася до відповідача щодо проведення нарахування та виплати вказаних виплат, однак відповідачем відповіді не надано.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо не проведення вищевказаних виплат протиправною, звернулася до суду з даним позовом, просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач через підсистему «Електронний суд» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №340 від 25.11.2020, вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : старшого солдата ОСОБА_2 , призначену наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 27.10.2020 №76-РС на посаду відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , ВОС- 901547А (50), яка прибула із військової частини НОМЕР_6 , з 25 листопада 2020 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 №341 від 26.11.2020 зазначено, вважати такими, що справи та посаду прийняли та приступили до виконання обов`язків: старшого солдата ОСОБА_2 , призначену наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 27.10.2020 №76-РС на посаду відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , ВОС- 901547А (50), вважати такою, що з 25 листопада 2020 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 3080 гривень на місяць, шпк «старший солдат».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №145 від 24.05.2021, вважати такими, що вибули: у щорічну основну відпустку: З 24 травня 2021 року: старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 терміном на 15 діб за 2021 рік, чотири доби для проїзду, з 24 травня по 11 червня 2021 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №165 від 12.06.2021, вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: з щорічної основної відпустки: з 12 червня 2021 року: старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на продовольче забезпечення з 13 червня 2021 року за коефіцієнтом продовольчого забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №200 від 15.07.2021, вважати такими, що вибули: у щорічну основну відпустку: з 15 липня 2021 року: старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 терміном на 15 діб за 2021 рік та чотири доби для проїзду з 15 липня по 02 серпня 2021 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 221 від 03.08.2021, вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків: з щорічної основної відпустки: з 03 серпня 2021 року: старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . Зарахувати на продовольче забезпечення з 04 серпня 2021 року за коефіцієнтом продовольчого забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 29.04.2022, нижчепойменованих військовослужбовців вважати такими, що вибули із складу сил і засобів, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, після виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні Схід, а саме: вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 №88-РС у запас відповідно до підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю), вважати такою, що 29.04.2022 справи та посаду здала, і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 29 квітня 2022 року виключити зі списків особового складу та усіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключена з 26 квітня 2022 року. У Збройних Силах України з 04.04.2019 по 29.04.2022.

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 №248/612, виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 25.04.2022 у розмірі 217% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 25.04.2022.

Відповідно до розділу 23 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік виплачена.

Відповідно до пункту 33.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2018 року №260 виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі окладу за військове звання за 2022 рік.

Щорічної основної відпустки за 2021 рік використана в повному обсязі в кількості 30 діб.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 8 діб невикористаної відпустки за 2022 рік.

Перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались.

Відпустка за сімейними обставинами не використана.

Постійним або службовим житлом не забезпечувалась.

Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.04.2022 №88-РС, рапорт старшого солдата ОСОБА_2 на здачу посади від 29.04.2022 вх. №6300, припис №126 від 29.04.2022.

Відповідач також зазначив, що відповідно в 2020-2021 роках у позивача посадовий оклад становив: січень лютий 202 року - 5 070,00 грн, березень 2020року - 4961,00, квітень 2020року - 4818,00 грн, травень 2020року - 4134,84; з червня по жовтень 2020 року - на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду справа №360/2399/20 від 04.11.2020 виплачено середнє грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 27 травня 2020 року по 04 листопада 2020 року у сумі 89638,26 грн; листопад 2020року - 4 030,00 грн; грудень січень 2020року - 4650,00 грн; лютий 2021року - 166,07 грн. Відповідач вважає, що відсутні законні підстави для перерахунку грошового забезпечення позивачу з 25.11.2020 по 29.04.2022 роки.

Відповідачем також зазначено, що відповідно до довідки ФЕС №7395 від 13.12.2023 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця березень 2018 за період 25.11.2020 по 29.04.2022.

Крім того, відповідно до картки особового рахунку працівника наданої ФЕС позивач отримав надбавку за проходження військової служби та премію за особистий внесок у загальні результати служби за весь період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 а саме з 25.11.2020 по 29.04.2022.

Щодо видачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 29.04.2022, відповідач зазначив, що у своєму рапорті про звільнення вх.5960 від 22.04.2022 позивач з даною вимогою не зверталася, тому підстав для видачі даної довідки не було.

Також, позивач у своєму рапорті про звільнення вх.5960 від 22.04.2022 не зверталася щодо компенсації за не отримане речове майно.

Відповідачем також вказано, що відповідно до витягів із наказів командира військової частини (по стройовій частині), позивач перебувала на продовольчому забезпеченні та отримувала продовольче забезпечення відповідно до норм визначених МОУ в повному обсязі. Тому, підстави для виплати компенсації за неотримане харчування у позивача відсутні.

Щодо не включення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, відповідач зазначив, що дані виплати є додатковою винагородою.

Також, до картки особового рахунку працівника наданої ФЕС позивачу було законно нараховано кошти на оздоровлення у той сумі, що вона отримала.

Щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік, відповідачем вказано, що згідно картки особового рахунку працівника наданої ФЕС, позивач отримала матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань у травні 2022 року.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги після укладання першого контракту, відповідачем зазначено, що з наявних доказів, а саме: військовий квиток серії НОМЕР_7 та витяг з послужного списку від 16.02.2022, позивач була призвана на військову службу 19.03.2019 Лисичанським МВК Луганської області. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» укладений контракт строком на три роки з 04.04.2019. На підставі контракту прийнята на військову службу за контрактом. 04.04.2019 наказом командира НОМЕР_8 зарахована курсантом до 184-го навчального центру в/ч НОМЕР_9 АДРЕСА_2 . 03.07.2019 була призначена на посаду навідника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу ВОС- 124281А в/ч НОМЕР_6 КСВ ЗСУ №43-рс. У зв`язку з цим відповідач не є тією військовою частиною, яка повинна виплатити позивачу одноразову грошову допомогу після укладання першого контракту.

Щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, відповідач зазначив, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №145 від 24.05.2021, вважати такими, що вибули: у щорічну основну відпустку: з 24 травня 2021 року: старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 терміном на 15 діб за 2021 рік, чотири доби для проїзду, з 24 травня по 11 червня 2021 року. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 200 від 15.07.2021, вважати такими, що вибули: у щорічну основну відпустку: з 15 липня 2021 року: старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 терміном на 15 діб за 2021 рік та чотири доби для проїзду з 15 липня по 02 серпня 2021 року. Позивач використала основну щорічну відпустку за 2021 рік у повному обсязі. Відповідно до картки особового рахунку працівника, позивачу виплачено у травні 2022 року 3806,29 грн грошова компенсація за 8 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2019-2022 роки зазначено наступне.

Позивач має посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_3 дата видачі 15.11.2019, яким підтверджує свій статус. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Щодо виплати додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168, відповідач зазначив, що за спірний період позивач не брала безпосередню участь у вищеперерахованих заходах та не виконувала бойових (спеціальних) завдань.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення, то згідно довідки ФЕС позивачу було нараховано та виплачено, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.12.2024 визнано поважними причини пропуску строку на подання відзиву військовою частиною НОМЕР_1 та продовжено відповідачу встановлений судом строк на подання відзиву на позов.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 15.11.2019.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2020 №121 340 вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , призначену наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 27.10.2020 №76-РС на посаду відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 , ВОС-901547А (50), яка прибула із військової частини НОМЕР_6 , з 25 листопада 2020 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Зарахувати на продовольче забезпечення з 26 листопада 2020 року.Укладений контракт про проходження військової служби строком на 3 (три) роки з 04.04.2019 по 04.04.2022.

Відповідно до інформації зазначеної в довідці Військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2021 №1708 ОСОБА_2 дійсно в період з 25.11.2020 по 11.02.2021; з 05.03.2021 по 25.04.2021 брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи без посередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2022 №121 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 №88-РС у запас відповідно до підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю), вважати такою, що 29.04.2022 справи та посаду здала, і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 29 квітня 2022 року виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення.

З продовольчого забезпечення виключена з 26 квітня 2022 року.

У Збройних Силах України з 04.04.2019 по 29.04.2022.

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 №248/612, виплатити:

щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 25.04.2022 у розмірі 217% від посадового окладу;

надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 25.04.2022.

Відповідно до розділу 23 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік виплачена.Відповідно до пункту 33.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2018 року №260 виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі окладу за військове звання за 2022 рік.

Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана в повному обсязі в кількості 30 діб.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 8 діб невикористаної відпустки за 2022 рік.

Перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались.

Відпустка за сімейними обставинами не використана.

Постійним або службовим житлом не забезпечувалась.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини другої третьої статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок №260 тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо вимоги позивача про ненарахування та невиплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, суд зазначає наступне.

З 01.01.2008 розміри грошового забезпечення військовослужбовців були установлені постановою КМУ від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

30.08.2017 з питання визначення розмірів грошового забезпечення військовослужбовців КМУ було прийнято постанову №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Згідно з п.10 постанови КМУ № 704 рішення набирало чинності з 01.01.2018.

Пунктом 4 постанови КМУ установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12-14.

Отже, КМУ запроваджено дві розрахункові величини обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Постановою КМУ від 27.12.2017 №1052 до п.10 Постанови КМУ 704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено з 01.01.2018 на 01.01.2019. Таким чином, станом на 01.01.2018 постанова КМУ 704 не діяла, а питання розмірів грошового забезпечення військовослужбовців регламентовано постановою КМУ від 07.11.2007 №1294.

Постановою КМУ від 21.02.2018 №103 до п.10 Постанови КМУ 704 внесені зміни в частині календарної дати набуття чинності і строк початку дії цього нормативного акту перенесено на 01.03.2018. При цьому, п.4 Постанови КМУ 704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018№103 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 01.01.2018 КМУ запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018року.

Пункт 4 Постанови КМУ 704 у редакції постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 діяв до моменту скасування п.6 постанови КМУ від 21.02.2018р. №103 у межах справи №826/6453/18 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020), тобто до 29.01.2020.

З 29.01.2020 відновлена юридична дія п.4 Постанови КМУ 704 у первісній редакції, де передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Отже, з 29.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Проте, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016р. №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019. по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.

Відтак, під час розв`язання колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ та п.4 постанови КМУ №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018 №103 перевагу належить віддати положенням закону, як акту вищої юридичної сили.

Водночас із цим, з 29.01.2020 відновлення дії такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018.

Звідси слідує, що 29.01.2020 настала подія підвищення грошового забезпечення діючого військовослужбовця за складовими: оклад за посадою та оклад за військовим званням за рахунок виникнення у суб`єкта владних повноважень органу фінансового забезпечення обов`язку обраховувати ці показники із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, тобто станом на 01.01.2020 (та 01 січня кожного наступного календарного року до настання події внесення законодавчих змін), а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також звертає увагу на правові висновки постанови Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 31.08.2022 у справі №120/8603/21-а, від 14.09.2022 у справі №500/1886/21, згідно яких:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку № 45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд дійшов до висновку, що у період з 25.11.2020 по 31.12.2020 грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у розмірі 2102,00грн, у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у розмірі 2270,00грн, у період з 01.01.2022 по 29.04.2022 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у розмірі 2481,00грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня кожного календарного року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року за статтею 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2020, 2021 та 2022 роки», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.11.2020 по 29.04.2022, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) індексацію доходів населення віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього ж Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Статтею 19 Закону № 2017-III передбачено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, і які не мають разового характеру, у тому числі й оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з частиною другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Частиною другою статті 6 Закону № 1282-XII визначено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 8 Закону № 1282-XII перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду.

За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац 1).

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії (абзац 2).

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає (абзац 5).

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 6).

У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається із розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу (абзац 7).

Як вбачається з наданих відповідачем довідок та карток особового рахунку працівника за 2020, 2021 та 2022 роки позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 13 грудня 2023 року № 7395 позивачу нараховано та виплачено індексацію із застосуванням базового місяця березень 2018р. за період з 25.11.2020 по 29.04.2022.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач нарахував та виплатив позивачу поточну індексацію із застосуванням базового місяця березень 2018р. за весь час її служби з 25.11.2020 по 29.04.2022.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем суду не надано.

Жодних інших позовних вимог в контексті виплати індексації позивачем по даній справі не заявлено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років за період по 25 квітня 2022 року, премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 25 квітня 2022 у розмірі 217%, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Розділом VI Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.

Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на відповідний рік надбавка за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців збільшується на відповідний коефіцієнт згідно з Переліком окремих категорій військовослужбовців, яким збільшується розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби відповідно до мінімального розміру залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (додаток), або може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України у фіксованому розмірі до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби розраховується від мінімального розміру цієї надбавки, який встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. [...]

Мінімальний розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби не може перевищувати 65 відсотків.

Залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби збільшується на відповідний коефіцієнт від 1 до 1,55.

Розрахунковий розмір надбавки за особливості проходження служби, отриманий шляхом множення мінімального розміру щомісячної надбавки на відповідний коефіцієнт, округлюється в бік збільшення до одного знака після коми.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання надбавки за особливості проходження служби за різними коефіцієнтами, ця надбавка обчислюється з урахуванням більшого коефіцієнта.

Надбавка за особливості проходження служби у встановлених розмірах виплачується щомісяця з дня вступу до виконання обов`язків за посадою, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадою, до дня звільнення від виконання обов`язків за посадою, яка передбачає цю надбавку.[...]

Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки.

За приписами розділу ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Виплата щомісячної премії здійснюється із дня вступу до виконання обов`язків за посадами і до дня звільнення від виконання обов`язків за посадами, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами.

Так, відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 29.04.2022, зокрема, встановлено відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 27.01.2021 №248/612, виплатити: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 25.04.2022 у розмірі 217% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 25.04.2022.

Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_6 у травні 2022 року військова частина НОМЕР_1 при виключенні позивача зі списків особового складу нараховано та виплачено наступні суми грошового забезпечення за квітень: звання 560,00грн (за 28 днів), 20,00грн (за 1 день), оклад - 2874,67грн (за 28 днів), 102,67грн (за 1 день), вислуга - 858,67грн (за 28 днів), 30,67грн (за 1 день) НОПС (коефіцієнт 0.65) 2491,67грн, премія (коефіцієнт 2,17) 5569,67грн, компенсація відпустки - 3806,29грн, поточна індексація за 28 днів - 627,53грн, поточна індексація за 1 день - 22,41грн, матеріальна допомога - 600,00 грн.

Згідно карток особового рахунку працівника за 2020-2022 роки позивачу нараховувалась та виплачувалась надбавка за проходження військової служби та премія за особистий внесок у загальні результати служби за весь спірний період.

Доказів в спростування зазначених обставин до матеріалів справи позивачем не надано.

Однак, враховуючи те, що обрахунок додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, в тому числі надбавок та премій відбувається з урахуванням розмірів посадового окладу, який відповідачем був визначений невірно позивачу за весь період проходження служби, тому суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог в цій частині та самостійно обрати належний спосіб захисту встановленому порушеного права позивача, шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату всіх додаткових видів грошового забезпечення позивача (в тому числі надбавок та премій), одноразових додаткових видів грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 25.11.2020 по 29.04.2022 , виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 29.04.2022, а також вимоги щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно за період з 25.11.2020 по 29.04.2022, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 установлено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно із пунктом 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Таким чином, виплата грошової компенсації вартості неотриманого речового майна має на меті покрити фактичні (дійсні) витрати, які військовослужбовець поніс у зв`язку з придбанням предметів, речей для забезпечення потреб, пов`язаних з проходженням військової служби. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, тобто року, в якому здійснено таку виплату (року виключення позивача зі списків особового складу й здійснення виплати компенсації).

Аналогічний правовий висновок викладено Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 17 березня 2020 року у справі №815/5826/16, а також від 14 листопада 2018 року у справі №809/1488/16.

Суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, мають право за бажанням отримати: або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно зберігається за ними і після їх звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №803/774/17 та від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. І вона мала право за бажанням отримати: або речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно реалізується шляхом волевиявлення, тобто шляхом подання особою заяви (рапорту).

Факт подання позивачем до відповідача рапорту під час проходження військової служби або заяви вже після звільнення з військової служби судом не встановлено.

Як зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, позивач у своєму рапорті про звільнення вх.5960 від 22.04.2022 з вимогами щодо видачі довідки про вартість речового майна та виплати компенсації за неотримане речове майно не зверталася, тому підстав для видачі даної довідки, а також виплати самої компенсації не було.

Жодних доказів подання позивачем до відповідача заяви вже після звільнення з військової служби зі спірного питання матеріали справи не містять. Як позивачем, так і відповідачем суду такі докази не надані.

Отже, з огляду на наведені правові підстави, а також відсутність доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача із рапортом (заявою) щодо видачі довідки про вартість речового майна та виплати компенсації за неотримане речове майно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона не позбавлена права звернутися з відповідною заявою до відповідача про виплату компенсації за неотримане речове майно і у разі отримання відмови, оскаржити її до суду на загальний підставах, при цьому маючи докази звернення із відповідною заявою до відповідача.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого харчування за період з 25.11.2020 по 25.04.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту а пункту 1 приміток до Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 військовослужбовці строкової військової служби, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами; військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.

Пунктом 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за №992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини (далі - Положення).

Згідно з п.1.11 Положення при звільненні (виключенні зі списків особового складу військової частини) військовослужбовців та інших категорій, які мають право на одержання норм харчування за рахунок держави, вони забезпечуються до дня виключення їх з списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 2.3 вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що військовослужбовці, при прибутті у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини та останнім видаються через відповідні їдальні норми харчування або замість установлених норм харчування виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Суд зазначає, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.11.2020 №340 позивача зараховано на продовольче забезпечення з 26 листопада 2020 року та відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2022 №121 позивач з продовольчого забезпечення виключена з 26 квітня 2022 року.

Таким чином, позивач з моменту зарахування до військової частини НОМЕР_1 та по момент звільнення була забезпечена харчуванням за рахунок держави.

Доказів подання позивачем рапортів на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про відмову від харчування та видання відповідного наказу командиром військової частини, матеріали справи не містять.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації вартості неотриманого харчування за період з 25.11.2020 по 25.04.2022.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в цій частині задоволенню також не підлягають.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та доплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зазначає наступне.

Так, відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 29.04.2022, зокрема, встановлено, що відповідно до розділу 23 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік виплачена.

Карткою особового рахунку працівника за 2022 рік підтверджено, що позивачу у січні 2022 року була нарахована та виплачена грошова допомога на оздоровлення у розмірі 10824,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям виплачуються, зокрема, грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Згідно з пунктом 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктами 1 та 6 розділу XXIII Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України видав Постанову № 168, пунктом 1 якої постановив: «Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил […] виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників)».

Приписи пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ вказують, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення.

Положення частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.

Такими нормативно-правовими актами є постанова Кабінету Міністрів України №704, якою, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок №260.

Водночас у пункті 16 розділу І Порядку № 260 визначено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 6 розділу XXIII Порядку №260 передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Отже, за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час дії воєнного стану.

За правилами пункту 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога для оздоровлення, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові).

Таким чином, делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністру оборони України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що ураховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців. Тому саме положення Порядку № 260 унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії складових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір грошової допомоги для оздоровлення.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду сформованою у постановах від 08 серпня 2024 року у справі №240/26703/23, від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23, від 23 вересня 2024 року у справі № 240/33138/23, від 28 листопада 2024 року у справі № 240/26235/23.

Беручи до уваги той факт, що позивачу матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік взагалі була виплачена у січні 2022 року до повномасштабного вторгнення та запровадження винагороди, а сама додаткова винагорода, що передбачена Постановою № 168, за своєю правовою природою є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час дії воєнного стану, та виключення її із переліку складових грошового забезпечення, який враховується під час обрахунку матеріальної допомоги на оздоровлення, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, виплата якої передбачена пунктами 1, 7, 9 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, виходячи із розміру грошового забезпечення позивача на дату звільнення з Військової частини НОМЕР_1 29.04.2022, суд зазначає наступне.

Пунктами 1 та 7 розділу XXIV Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно витягу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2022 №121 позивачу відповідно до пункту 33.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2018 року №260 наказано виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі окладу за військове звання за 2022 рік.

Суд звертає увагу на те, що відповідач при виданні наказу в цій частині керувався неіснуючою нормою права, оскільки ані її назва, ані дата прийняття, не відповідають чинному на той час нормативно-правовому акту, який регулював спірні правовідносини.

Окрім того, наявними доказами у справі, а також письмовими поясненнями відповідача підтверджено, що позивачу при звільненні виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі окладу за військове звання за 2022 рік у розмірі 600грн.

Враховуючи той факт, що в обрахунок грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги, а відповідач здійснив нарахування та виплату лише у розмірі окладу за військове звання, суд дійшов висновку про протиправні дії відповідача, чим порушені права позивача на належне грошове забезпечення.

Відновленням порушеного права є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у відповідності з пунктами 1, 7 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Як наслідок, позовна вимога підлягає задоволенню зі словесним корегуванням способу захисту порушених прав позивача.

Щодо вимоги позивача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту згідно з підпунктом 8 пункту 6 Постанови КМУ від 30.08.2017 №704 у розмірі 16056,00 грн, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 1 частини першої статті 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 23 Закону № 2232-ХІІ визначено строки військової служби.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону № 2232-ХІІ для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб рядового складу - 3 роки; для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років; для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти - час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти; для осіб офіцерського складу з числа: військовослужбовців, які закінчили вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти за програмою підготовки для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу та оволоділи: спеціальностями льотного складу авіації - 10 років; іншими спеціальностями - 5 років; громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; інших громадян - від 1 до 5 років.

Підпунктом 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 (далі - Постанова №704 в редакції чинній на час укладення контракту) визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Відтак, Постановою №704 встановлено дві обов`язкових умови для отримання одноразової грошової допомоги:

- підписання контракту після того, як він набере чинності;

- підписання контракту вперше.

Інших умов Постановою №704 не визначено.

Зазначений у Постанові № 704 перелік є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно з пунктом 8 Постанови № 704, умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Як вже було зазначено, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №340 від 25.11.2020, вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : старшого солдата ОСОБА_2 , призначену наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 27.10.2020 №76-РС на посаду відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , ВОС-901547А (50), яка прибула із військової частини НОМЕР_6 , з 25 листопада 2020 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Також в витягу із наказу зазначено, що укладений контракт про проходження військової служби строком на 3 (три) роки з 04.04.2019 по 04.04.2022.

Крім того, відповідно до інформації зазначеної у витягу з послужного списку позивача з 04.04.2019 по 03.07.2019 відповідно до ст.20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» укладено контракт строком на 03 (три) роки з 04.04.2019. З 04.04.2019 по 03.07.2019 позивач була курсантом 355 НМП (нак.ком.355 НМП №32-рс від 04.04.2019; а з 03.07.2019 по 25.11.2020 навідник мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу ВОС-124281А (в/ч НОМЕР_6 ) (КСВ ЗСУ № НОМЕР_10 від 03.07.2019); з 25.11.2020 по т.ч. відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу ВОС-901547А НОМЕР_11 ОМБр ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » СВ ЗСУ (ком. в/ч № НОМЕР_12 від 27.10.2020).

Таким чином, позивачем укладено контракт про проходження військової служби строком на 3 (три) роки з 04.04.2019 курсантом та з 27.04.2019 прийняла військову присягу у військовій частині НОМЕР_13 АДРЕСА_2 .

Факт первинності укладення контракту позивачем не заперечується, а відтак позивач з моменту укладення контракту набула права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення першого контракту з відповідно до положень Постанови №704.

Розділ ХХІІ Порядку №260 регулює зокрема порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту.

Згідно пункту 3 розділу XXII Порядку №260, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.

При цьому військовослужбовцям, що уклали перший контракт про проходження військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, військових коледжах або навчальних частинах (центрах), одноразова грошова допомога виплачується після закінчення навчання у цих навчальних закладах у військових частинах, до яких їх призначено для подальшого проходження військової служби.

Враховуючи те, що позивач уклала контракт про проходження військової служби строком на 3 (три) роки з 04.04.2019 курсантом, з 27.04.2019 прийняла військову присягу у військовій частині НОМЕР_13 АДРЕСА_2 , до військової частині НОМЕР_1 прибула із військової частини НОМЕР_6 , де проходила військову службу за контрактом з 03.07.2019 по 25.11.2020 навідником мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу ВОС-124281А (в/ч НОМЕР_6 ), суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомоги військовослужбовцям після укладення першого контракту, відповідно до підпункту 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", оскільки після навчання та складання присяги позивача було призначено для подальшого проходження військової служби в іншу військову частину.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної щорічної відпустки за 2021 рік у кількості 30 діб, за 2022 рік у кількості 8 діб, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення з військової служби у військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) виникає право, зокрема, на грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Так, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.05.2021 №145 вибула у щорічну основну відпустку з 24 травня 2021 року старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 терміном на 15 діб за 2021 рік, чотири доби для проїзду, з 24 травня по 11 червня 2021 року.

Також відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.07.2021 №200 вибула у щорічну основну відпустку з 15 липня 2021 року старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 до АДРЕСА_1 терміном на 15 діб за 2021 рік та чотири доби для проїзду з 15 липня по 02 серпня 2021 року.

Крім того, відповідно до витягу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2022 №121 щорічна основна відпустка позивача за 2021 рік використана в повному обсязі в кількості 30 діб. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана, наказано виплатити грошову компенсацію за 8 діб невикористаної відпустки за 2022 рік.

Відповідно до інформації зазначеної в картці особового рахунку працівника за 2022 рік в травні позивачу нараховано та виплачено 3806,29 грн грошова компенсація за невикористану відпустку.

Таким чином, зібраними по справі доказами підтверджено, що позивач повністю використала щорічну основну відпустку у кількості 30 календарних днів у 2021 році, а за 8 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік їй нарахована та виплачена грошова компенсація.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити.

Щодо вимоги позивача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019-2022, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди станом на день виключення зі списків особового складу 29.04.2022, суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII від 22.10.1993 року (далі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР від 05.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII від 21.10.1993 та "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 року (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).

Згідно зі статтею 1 Закону №3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону №1932-XII визначено термін "особливий період", як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, у статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пункту 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

В силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 15.11.2019) та не використала додаткову відпустку у період проходження військової служби за 2019-2022 роки, а отже набула право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2019-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.04.2022.

З врахуванням наведеного, у даному випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2019-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.04.2022.

При цьому, як свідчить зміст указаної частини позовних вимог та їх підстав, позивач вважає, що така компенсація має бути виплачена з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Суд ще раз акцентує увагу на тому, що додаткова винагорода, яка передбачена Постановою № 168, встановлена лише на період дії воєнного стану та є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовцям, виплата якої, з одного боку, обмежена строком дії воєнного стану в Україні, а, з іншого, - її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.

Суд вважає безпідставними вищевказані доводи позивача, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується компенсація за невикористану додаткову відпустку, додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168.

З урахуванням викладеного, позовна вимога підлягає задоволенню лише в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019-2022, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 29.04.2022.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 100000 грн щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2022 за період з 24.02.2022 по 29.04.2022, з урахуванням фактично виплачених сум, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України [...].

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-Х на території України ведений воєнний стан через акт відкритої агресії з боку Російської Федерації та проведенням активних бойових дій, який триває й наразі.

Відповідно до п.2,3 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про ведення воєнного стану в України» військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в первісній редакції) (далі - Постанова №168) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730) (далі Положення № 671), Міністерство оборони України (далі за текстом - Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Міноборони є уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації.

Відповідно до пункту 8 Положення № 671 Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Накази Міноборони, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Накази Міноборони, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності і громадянами.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

До 01.02.2023 Порядок №260 не містив в собі норм щодо виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої Постановою №168.

При цьому, згідно пункту 17 розділу І Порядку №260, який застосовується з 24 лютого 2022 року, було встановлено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України був встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022.

Згідно із абз.3 пункту 3 вказаного рішення Міністра оборони України документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1. бойовий наказ (бойове розпорядження);

2. журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3. рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Суд доходить до переконання про те, що лише підтверджена сукупністю документів, а саме: бойовим наказом (бойовим розпорядженням), записами у журналі ведення бойових дій (аналогічного за правовою природою документу), рапортом командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або заходах, спричиняють виникнення у конкретного військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у порядку Постанови №168 у підвищеному до 100000,00 грн розмірі.

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що жодна із сторін не надала суду законодавчо визначених доказів, які б підтвердили безпосередню участь позивача у період з 24.02.2022 по 29.04.2022 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

Витяг з наказу про виключення зі списків особового складу військової частини, витяг з послужного списку позивача, довідка від 08.07.2021 №1708 про участь позивача в ООС, а також військовий квиток, які позивач вважає доказами, що підтверджують її безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, що дають їй право на отримання додаткової винагороди у порядку Постанови №168 у підвищеному до 100000,00 грн розмірі, взагалі не є належними та допустимими доказами, що підтверджують її участь у бойових діях та відповідних заходах у період з 24.02.2022 по 29.04.2022.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, враховуючи у сукупності вказані вище норми матеріального права разом із встановленими судом фактичними обставинами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині також.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.04.2022 по 12.05.2022 у сумі 6287,97 грн, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 1 розділу XХХІ Порядку №260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Порядок №260 є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовців та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення), індексації грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У справі № 814/2563/16 (К/9901/2705/17) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Отже, з огляду на не врегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби військовослужбовців при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) застосовується судом в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Процедура звільнення з військової служби врегульована розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно пункту 242 вказаного Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як вже було встановлено судом, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2022 №121 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , відповідальний виконавець стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2022 №88-РС у запас відповідно до підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через такі сімейні обставини або інші поважні причини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю), вважати такою, що 29.04.2022 справи та посаду здала, і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розрахунковим листом ОСОБА_6 та карткою особового рахунку працівника за 2022 рік підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачем був проведений лише у травні 2022 року. Відповідач нарахував 17564,25 грн та виплатив позивачу 17300,79грн.

Виплату у розмірі 17300,79грн позивач отримала 12.05.2022, що підтверджується випискою по її картковому банківському рахунку.

Отже, судом встановлено, що дійсно відповідачем здійснено остаточний розрахунок з позивачем із затриманням.

За приписами пункту 7 розділу І Порядку №260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Враховуючи вище викладене, період затримки остаточного розрахунку з 30.04.2022 по 12.05.2022 та становить 13 календарних днів.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивачу був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, однак, жодних доказів на підтвердження цього суду не надав.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині та наявність підстав для їх задоволення.

Щодо безпосереднього розміру середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні, то враховуючи той факт, що наразі відповідачем невірно обраховано грошове забезпечення позивача у 2022 році без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022 Законом України "Про Державний бюджет на 2022 рік", суд дійшов висновку про неможливість самостійно визначити суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Ефективним способом захисту у такому разі є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього грошового забезпечення за 13 календарних днів за період з 30.04.2022 по 12.05.2022 затримки розрахунку при звільненні з урахуванням приписів пункту 7 розділу І Порядку №260 та із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у розмірі 2481,00грн.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача та виходом за межі заявлених вимог.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена, інших судових витрат позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Лихачова Романа Борисовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_14 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, станом на 01.01.2021, станом на 01.01.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.11.2020 по 29.04.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року за статтею 7 законів України «Про Державний бюджет України на 2020, 2021 та 2022 роки» відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , допущені при обрахунку ОСОБА_1 всіх додаткових видів грошового забезпечення (в тому числі надбавок та премій), одноразових додаткових видів грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 25.11.2020 по 29.04.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату всіх додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 (в тому числі надбавок та премій), одноразових додаткових видів грошового забезпечення, розмір яких визначається із застосуванням розміру посадового окладу) за період з 25.11.2020 по 29.04.2022, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 1 січня 2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 1 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , допущені при визначенні розміру ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у відповідності з пунктами 1, 7 розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.04.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.04.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за 13 календарних днів за період з 30.04.2022 по 12.05.2022 затримки розрахунку при звільненні з урахуванням приписів пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року, та із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 у розмірі 2481,00грн за Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 2 грудня 2021 року № 1928-IX.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Басова