Справа № 149/3434/24
Суддя: Войнаревич М. Г.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/3434/24
Провадження №2-а/149/88/24
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.12.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Войнаревича М.Г

за участі секретаря Паламарчук Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальону БПП з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Кубій Катерини Олексіївни, Департаменту патрульної поліції про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень, щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальону БПП з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Кубій Катерини Олексіївни про скасування рішення, дій чи бездіяльності суб`єкту владних повноважень, щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою серії ЕНА № 3300453 від 19.10.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за те що він 19.10.2024 року о 22:14 год в с. Махнівка, дорога АД М21 244км керував ТЗ в крайній лівій смузі при вільній правій при наявності двох смуг в одному напрямку. Позивач зазначає, що у нього відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 11.5 Правил дорожнього руху, оскільки позивач рухався у лівій смузі пад час здійснення випередження іншого транспортного засобу. Також позивач зазначає, що докази вчинення правопорушення відсутні, а тому він просить скасувати оскаржувану постанову.

29.10.2024 року винесено ухвалу про залишення заяви без руху, та надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви, а саме: позивачу необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 605,60 гривень, та надати суду документальне підтвердження сплати судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Також, позивачем визначено відповідачем лише поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальону БПП з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Кубій Катерину Олексіївну.

30.10.2024 року суду надана заява про усунення недоліків.

05.11.2024 року до суду надано клопотання про залучення відповідача, а саме: Департамент патрульної поліції.

Ухвалою суду від 18.11.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

02.12.2024 відповідач 1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства.

02.12.2024 до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зводяться до того, що оскаржувана постанова є правомірною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП. За таких обставин представник відповідача 2 просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача 1 та відповідач 2 у судове засіданні не з`явилися.

Приймаючи до уваги те, що сторони повідомлені, в порядку визначеному ч.ч. 1, 2 ст. 268 КАС України, про дату, час та місце розгляду справи, не прибули у судове засідання, а представник позивача подав клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, суд, на підставі ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За змістом оскаржуваної постанови серії ЕНА № 3300453, 19.10.2024 року о 22:14 год в с. Махнівка, дорога АД М21 244км керував ТЗ в крайній лівій смузі при вільній правій при наявності двох смуг в одному напрямку чим порушив п. 11.5 ПДР, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (Постанова Верховного Суду у справі № 686/11314/17).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17 та інших.

На виконання визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого рішення, представником відповідача 2 надано відзив на позовну заяву узагальнені доводи котрого зводяться до того, що оскаржувана постанова є правомірною та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції відповідної статті. З наданих доказів, а саме: відеозаписів з боді камери поліцейського, на яких не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 , ТЗ в крайній лівій смузі при вільній правій.

Вказане підтверджує доводи позивача про безпідставність висновків відповідачів про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини суд доходить висновку про те, що правомірність прийнятого рішення відповідачами не доведено, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Керуючись ст.ст. 122, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3300453 від 19.10.2024, - скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департамент патрульної поліції (, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у розмірі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду апеляційним судом апеляційної скарги.

Суддя Войнаревич М. Г.