Справа № 580/9429/24
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року справа № 580/9429/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Янківської В.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування наказу,

встановив:

24 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2024 за № 1356/к в частині відсторонення ОСОБА_1 , начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), від виконання посадових обов`язків з 05.08.2024 в межах строку здійснення дисциплінарного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що а ні спірний наказ, а ні подання, на підставі якого він винесений, не містять жодних конкретних даних чи відомостей, які б давали підстави для твердження про те, що перебуваючи на посаді ОСОБА_1 може чинити перешкоди об`єктивному вивченні обставин, які підлягають встановленню. Крім того, спірний наказ, яким відсторонено позивачку від виконання посадових обов`язків, видано особою поза межами повноважень, що визначені Конституцією України та Законом України «Про державну службу».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість, зазначив, що як начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В. наділена повноваженнями з організації та контролю за діяльністю органів та посадових осіб державної виконавчої служби Черкаської області, що могло бути нею використано з метою перешкоджання об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку. З урахуванням зазначеного, відповідно до пунктів 2 та 5 наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2024 № 1356/к «Про дисциплінарне провадження» (зі змінами) визначено строк здійснення дисциплінарного провадження з 06.08.2024 в межах строку здійснення дисциплінарного провадження. Крім того зазначив, що у період здійснення вказаного дисциплінарного провадження ОСОБА_1 , начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), перебувала і продовжує перебувати у тимчасовій непрацездатності, що підтверджується відповідними документами про тимчасову непрацездатність, зокрема у такі періоди: з 29.07.2024 по 02.08.2024, з 09.08.2024 по 18.08.2024, з 19.08.2024 по 28.08.2024, з 29.08.2024 по 30.08.2024, з 02.09.2024 по 06.09.2024, з 07.09.2024 по 11.09.2024, з 12.09.2024 по 20.09.2024, з 21.09.2024 по 25.09.2024, з 26.09.2024 по 04.10.2024, з 07.10.2024 по 14.10.2024. Таким чином, період відсторонення ОСОБА_1 та період перебування на листках непрацездатності співпадають (за виключенням періоду з 06.08.2024 по 08.08.2024), ОСОБА_1 у вказані періоди не перебувала на робочому місці.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в яких просить позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Наказом начальника Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) № 09/03 від 21.19.2019 ОСОБА_1 з 23.12.2019 призначено на посаду заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В подальшому, наказом Міністерства юстиції від 02.12.2022 № 5392/5 ОСОБА_1 переведено із посади заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на посаду начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області

Наказом Міністерства юстиції України за підписом в.о. державного секретаря Міністерства, директора департаменту публічного права В. Васильчук від 05.08.2024 за № 1356/к порушено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 .

Пунктом 5 наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2024 за № 1356/к позивачку відсторонено від виконання посадових обов`язків з 05.08.2024 в межах строку здійснення дисциплінарного провадження.

Позивач не погоджується п. 5 вказаного вище наказу, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернулася до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За ч.3 ст.2 КАС Україниосновними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Приписами статей 6 та 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Згідно зст.1 Закону №889державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій,проектів законівта інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

За ч. 2 ст. 1 Закону №889 державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до статті 64Закону №889за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цимЗакономта іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цимЗакономтаіншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ст.65Закону № 889).

Відповідно до ч.1 ст.68Закону №889дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження), зокрема, суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) (ч.1ст.69 Закону №889).

Згідно зст.71 Закону №889порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другоїстатті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення (ч.1ст.72 Закону №889).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 72 Закону №889 рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі:

наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження;

впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи;

перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження.

Суд зазначає, що із спірного наказу Міністерства юстиції України вбачається, що підставною для його видання стала ч. 1 ст. 68, ст. ст. 69, 72, 73 Закону України «Про державну службу» та подання директора Департаменту державної виконавчої служби Кисельова М.Є. про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 02.08.2024 за № 2835-20.4.1.-24.

Відповідно до подання директора Департаменту державної виконавчої служби Кисельова М.Є. про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 02.08.2024 за № 2835-20.4.1.-24 у період з 03.06.2024 по 28.06.2024 проведено комплексну перевірку діяльності Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та підпорядкованих йому органів державної виконавчої служби у сфері примусового виконання рішень судів та інших органів за період роботи 2023-2024 роки.

Відповідно до вказаного подання за результатами перевірки встановлено численні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження та інших нормативно-правових актів, що свідчить про неналежний контроль за здійсненням органами державної виконавчої служби Черкаської області примусового виконання рішень, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій.

Крім того, у вказаному поданні зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника Управління може чинити перешкоди в об`єктивному вивченні обставин вчинення нею дисциплінарного проступку на підставі чого зроблено висновок про наявність підстав для клопотання про її відсторонення від виконання посадових обов`язків на час дисциплінарного провадження.

Відповідно до абзацу шостого пункту 9 Типового положення начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Управління) здійснює контроль за виконанням покладених на Управління, відділ примусового виконання рішень, інші структурні підрозділи Управління, відділ державної виконавчої служби міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - Відділ) завдань і здійснення ними своїх повноважень відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 3 посадової інструкції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), затвердженої 09.05.2024 начальником Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міненком К.В., основними посадовими обов`язками начальника Управління ОСОБА_1 , зокрема, є: забезпечення виконання Управлінням та Відділами Конституції та законів України, актів та доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, його заступників, директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, наказів міжрегіонального управління, Положення про Управління, інших нормативно-правових актів; забезпечення здійснення перевірки законності виконавчих проваджень відповідно до вимог закону.

Пунктом 10 Положення про Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Положення), затвердженого наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.05.2024 № 491/6, визначено, що начальник Управління, зокрема:

- очолює Управління, здійснює керівництво його діяльністю, діяльністю відділу примусового виконання рішень Управління та відділу державної виконавчої служби Черкаської області Міжрегіонального управління;

- організовує роботу Управління, відділу примусового виконання рішень Управління та відділу державної виконавчої служби Черкаської області Міжрегіонального управління з виконання завдань, покладених на міжрегіональне управління, з питань реалізації державної політики у сфері примусового виконання рішень;

- забезпечує виконання Управлінням, відділом примусового виконання рішень Управління та відділом державної виконавчої служби Черкаської області Міжрегіонального управління Конституції та законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, його заступників, директора Департаменту, наказів міжрегіонального управління юстиції;

- забезпечує здійснення перевірки законності виконавчих проваджень відповідно до вимог закону.

Пунктом 9 Положення передбачено, що контроль за виконанням покладених на Управління, відділ примусового виконання рішень, інші структурні підрозділи цього Управління, відділ державної виконавчої служби Черкаської області міжрегіонального управління завдань і здійснення ними своїх повноважень відповідно до законодавства здійснюється начальником Управління.

Таким чином, як начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Іщенко М.В. наділена повноваженнями з організації та контролю за діяльністю органів та посадових осіб державної виконавчої служби Черкаської області, що могло бути нею використано з метою перешкоджання об`єктивному встановленню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Враховуючи вищевикладене, відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків під час здійснення дисциплінарного провадження відноситься до дискреційних повноважень суб`єкта призначення, а тому Міністерство юстиції приймаючи оскаржуваний наказ в частині відсторонення ОСОБА_1 , начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), від виконання посадових обов`язків з 05.08.2024 в межах строку здійснення дисциплінарного провадження діяло відповідно до норм законодавства.

Щодо доводів позивача про те, що частиною восьмою статті 31 Закону № 889 визначено, що строк тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою державної служби не може перевищувати три місяці, а отже наказ про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків в межах строку дисциплінарного провадження підписано особою поза межами наданих повноважень, суд зазначає таке.

Зі спливом трьох місяців від дати покладення Кабінетом Міністрів України виконання обов`язків державного секретаря Міністерства юстиції України на ОСОБА_2 у суб`єкта призначення виникає право на припинення державної служби відповідного службовця. Проте, у даному випадку, після спливу трьох місяців не настала подія (до призначення в установленому порядку державного секретаря Міністерства юстиції України) з якою Кабінетом Міністрів України пов`язувалось тимчасове припинення виконання обов`язків державного секретаря Міністерства юстиції України.

За вказаних обставин, державним секретарем Міністерства юстиції України ОСОБА_2 наказ Міністерства юстиції України від 05.08.2024 № 1356/к прийнято в межах наданих повноважень та у спосіб, що визначений законами України та Конституцією України.

Крім того, суд зазначає, що п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акт, як результат правозастосування, адресований конкретному суб`єкту, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованої (чітко визначеної) особи; містить індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розрахований на врегулювання лише конкретної ситуації, а тому його юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

З автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що в провадженні Черкаського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №580/11200/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 13.09.2024 за № 1615/к, яким накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани, визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 13.09.2024 за № 1616/к, яким накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани, визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 02.10.2024 за № 1727/к, яким на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади державної служби та звільнено позивачку із посади начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В той же час після реалізації спірного рішення виник вже новий крок у правовідносинах, які виникли між сторонами. А тому визнання протиправним та скасування рішення не може відновити початковий стан і не призведе до жаданого позивачем результату, який він переслідує у цьому позовному провадженні.

У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).

Отже, скасування, після його реалізації та вичерпання своєї дії, оспореного позивачем акту індивідуальної дії, призведе до порушення стабільності усталених публічно-правових відносин та принципу правової визначеності.

Відтак суд не вбачає підстав для задоволення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд указує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Водночас, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість у цьому випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З огляду на все наведене вище суд робить висновок про те, що позовні вимоги у цій справі є такими, що задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА