Справа № 160/19167/23
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2024 року справа 160/19167/23

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 (суддя Кучугурна Н.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31.07.2023 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправним ненарахування і невиплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2021 по 28.06.2023 та зобов`язати нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2021 по 28.06.2023 в сумі 69369гр97к.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що наказом №266 від 17.12.2021 він з 19.12.2021 звільнений з військової служби в зв`язку з закінченням строку контракту. На день звільнення не була виплачена індексація.

Позивач вказує, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №160/12024/22 зобов`язано нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року.

Повністю розрахунок по індексації проведений 29.06.2023 та на картковий рахунок переведено 84638гр95к.

При визначені середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем застосований принцип пропорційності розміру невиплаченої суми до розміру всіх належних при звільнені сум, як це передбачено в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19. З урахуванням вихідної допомоги, загальний розмір належних ОСОБА_1 виплат при звільненні становив 367 188гр20к (100%), з яких індексація становить 84638гр95к (23,05%). Період затримки розрахунку при звільненні з 20.12.2021 по 28.06.2023 включає 555 днів. Згідно картки особового рахунку, середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два місяці, як це передбачено Постановою КМУ №100 від 08.02.1995, становило 542гр26к. Повністю 100 відсотків середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складають 555 х 542гр26к = 300 954гр30к. З цієї суми вирахувано 23,05% та отримана сума середнього заробітку 69369гр97к.

У відзиві військова частина проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не використав досудовий порядок вирішення спору, передбачений Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку їх виплати». На день звільнення не було спору про розмір нарахованих сум, а з позовом про виплату індексації ОСОБА_1 звернувся через вісім місяців після звільнення. Стаття 117 КЗпП не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні коли сума присуджена за рішенням суду. Розрахунок в позовній заяві здійснений без застосування обмеження шестимісячним строком, передбаченим статтею 117 КЗпП України. Заявлена сума не співмірна з розміром простроченої заборгованості та періодом затримки. Вони не могли своєчасно виконати судове рішення про виплату індексації та провести розрахунок в в`язку відсутністю коштів у кошторису витрат. Крім того, законодавством про проходження військової служби не передбачена виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також вказували на порушення місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 позов задоволений частково. Визнано протиправним ненарахування і невиплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2021 по 28.06.2023 та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2021 по 28.06.2023 в сумі 22857гр38к. Суд застосував шестимісячний строк, передбачений статтею 117 КЗпП України, помножив середньоденне грошове забезпечення 542гр26к на 182 дні та до отриманої суми 98691гр32к застосував принцип пропорційності (23 16%).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує що суд першої інстанції не застосував висновки Верховного Суду про особливості регулювання спірних правовідносин до і після змін до статті 117 КЗпП України стосовно періоду, за який може бути виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до абзацу 3 статті 242 Положення про проходження громадянами України військової служби в збройних силах України, затвердженого Указом Президента України №1153 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, яка діє з 19.07.2022, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, в тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. В разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (діє з 19.07.2022).

Відповідно до статті 117 КЗпП України, яка діє з 19.07.2022, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більше як а період, встановлений частиною першою цієї статті.

Переліченими нормами передбачено відшкодування в тому випадку, якщо підприємство, установа, організація не розрахувались зі звільненим працівником в день звільнення. Тобто, якщо саме на день звільнення підприємство, установа, організація має перед звільненим працівником заборгованість, то весь час, поки ця заборгованість не буде виплачена, передбачений особливий вид відповідальності виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Іншими словами, відповідальність підприємства, установи, організації починається з дня звільнення працівника і закінчується днем, коли працівникові виплачена сума, яку підприємство, установа, організація мали виплатити в день звільнення, але не більше як за шість місяців.

Наявність заборгованості військової частини з виплати позивачу індексації грошового забезпечення на дату звільнення 19.12.2021 підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 у справі №160/12024/22, яким зобов`язано нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін січень 2008 року; та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2023, якою зобов`язано нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.12.2021 із застосуванням щомісячної фіксованої різниці між сумою індексації та розміром підвищення грошового забезпечення.

Згідно виписки з банківського рахунку позивача, індексація в сумі 84638гр95к перерахована 29.06.2023.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 зазначила, що під належними звільненому працівнику сумами необхідно розміти всі виплати, на отримання яких працівник має право на дату звільнення (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, за несвоєчасний розрахунок при звільненні має проводитись за весь час до дня остаточного розрахунку, в тому числі і після прийняття судового рішення про стягнення невиплачених в день звільнення сум.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 підкреслила, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку. Саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Окружний суд правильно вказав, що при вирішенні конкретних справ щодо проходження публічної служби за відсутності у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими регулюються спірні правовідносини, підлягає застосуванню КЗпП, в якому визначені основні трудові права осіб.

Відповідно до статті 1 Конвенції Міжнародної організації праці №95 від 01.07.1949 «Про захист заробітної плати», незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, які надані чи мають бути наданими, - є заробітною платою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №8-рп/2002 від 07.05.2002, при розгляді конкретних справ щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовані спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, в якому визначені основні трудові права працівників.

Є безпідставними посилання військової частини на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу в зв`язку з порушенням строку їх виплати» оскільки він не регулює питання виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Натомість, положення статей 116, 117 КЗпП України не передбачають обов`язковий досудовий порядок вирішення спору. Оскільки при звільненні позивачу не була виплачена індексація, військова частина помилково вважає що на день звільнення не було спору про розмір нарахованих сум.

Окружний суд правильно відхилив доводи військової частини що позивач тривалий час не звертався з позовом про виплату індексації грошового забезпечення, що суттєво збільшило час затримки розрахунку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підприємства, установи, організації підвищують розміри оплати праці в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи, організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці, грошового забезпечення в зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету України.

Таким чином, військова частина була зобов`язана виплатити позивачу індексацію не чикаючи судового рішення.

Суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи військової частини що судове рішення про виплату індексації не могли своєчасно виконати в в`язку відсутністю коштів у кошторису витрат. Як зазначалось вище, військова частина була зобов`язана виплатити позивачу індексацію в день звільнення не чикаючи судового рішення. Виконання положень статей 116, 117 КЗпП України не залежить від фінансового становища підприємств, установ, організацій та законодавством не передбачено звільнення від обв`язку виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з відсутністю коштів.

Колегія суддів погоджується з окружним судом що ОСОБА_1 не пропущений строк звернення до суду.

Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий, інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Як зазначалось вище, повністю розрахунок з позивачем проведений 29.06.2023. Місячний строк звернення закінчився в суботу 29.07.2023 та позов поданий в перший робочий день понеділок 31.07.2023.

В свою чергу, суд першої інстанції не застосував правовий підхід Верховного Суду, викладений в постановах від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 22.02.2024 у справі №560/831/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 14.03.2024 у справі №560/6960/23, згідно з яким, до 19.07.2022, коли стаття 117 КЗпП передбачала виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без обмеження строку, має застосовуватись принцип пропорційності, а після 19.07.2022 виплаті підлягає середній заробіток в повному обсязі, але не більше як за шість місяців.

Отже період з 20.12.2021 по 19.07.2022 включає 143 робочих днів, як це передбачено абзацом 3 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995. Згідно картки особового рахунку, середньоденне грошове забезпечення позивача за останні два місяці, як це передбачено абзацом 3 пункту 2 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, становила 542гр26к. Повністю 100 відсотків середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 20.12.2021 по 19.07.2022 складають 143 х 542гр26к = 77543гр18к. За принципом пропорційності розміру невиплаченої суми до розміру належних при звільнені сум, як це передбачено в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, з суми 77543гр18к стягненню підлягають 23,05% або 17873гр70к.

Період з 20.07.2022 по 20.01.2023, тобто шість місяців, включає 127 робочих днів. За цей період стягненню підлягають 127 х 542гр26к = 68867гр02к.

Загалом стягненню за затримку розрахунку при звільненні підлягають 17873гр70к + 68867гр02к = 86740гр72к.

Керуючись статтями 241 245, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2024.

В абзаці 3 резолютивної частини слова і цифри « 22857 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн 38 коп» змінити на слова і цифри « 86740 (вісімдесят шість тисяч сімсот сорок) гривень 72 коп».

Постанова набирає законної сили з 02.12.2024 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко