Справа № 480/3785/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 р. Справа № 480/3785/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2024, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 12.06.24 у справі № 480/3785/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України)

третя особа: Військова частина НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (далі за текстом також відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), третя особа - Військова частина НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у якому просив:

- визнати рішення Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України) про відмову в задоволенні заяви позивача від 08.02.2024, що оформлене листом від 26.02.2024, протиправним;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонний загін ДПС України) повторно розглянути заяву позивача від 08.02.2024 та задовольнити її.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наголошує на незастосування судом першої інстанції положень статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до спірних правовідносин, що виникли у зв`язку із подачею позивачем заяви з проханням здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення, якого відповідач не здійснив, хоча мав змогу і був зобов`язаний здійснити. Вказує, що з урахуванням приписів чинного законодавства виплата грошового забезпечення, в тому числі і додаткової винагороди, є обов`язком органу Держприкордонслужби, в якій проходить службу відповідний військовослужбовець. Водночас виплата додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови №168, чітко регламентована положеннями Наказу N 392-АГ. Зазначає, що неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції в цій справі призвело до фактичного нівелювання можливості позивача захистити порушені права шляхом звернення до суду.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , в період з 06.12.2001 по 18.08.2023 проходив військову службу за контрактом в НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника НОМЕР_4 ПРИКЗ ДПС України № 719-ОС припинено контракт та виключено зі списків особового складу військової частини штаб-сержанта ОСОБА_1 .

Позивач у позовній заяві вказує, що у періоди: з 01.08.2022 по 30.09.2022 та з 01.11.2022 по 30.11.2022, безпосередньо приймав участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Позивачем подано відповідачу заяву від 08.02.2024 про перерахунок та виплату належного йому грошового забезпечення за період серпня, вересня та листопада 2022 року.

На заяву представника позивача відповідач листом від 26.02.2024 повідомив про те, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям ДПСУ здійснюється відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 за № 168, Наказів АДПСУ № 392-АГ від 30.07.2022 "Про реалізацію вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168" та зазначив, що заборгованість з виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.08.2022 по 30.09.2022 та з 01.11.2022 по 30.11.2022 відсутня. Відповідно до Закону Країни "Про звернення громадян" роз`яснено, що за результатами розгляду звернення, згідно з вимогами Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_2 має право на оскарження прийнятого рішення.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у задоволенні заяви позивача протиправним та таким, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, позивач звернувся до суду.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов висновку, що відповідач не порушив прав позивача при вирішенні його заяви відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а тому відсутні підстави для визнання рішення Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України) про відмову в задоволенні заяви позивача від 08.02.2024, що оформлене листом від 26.02.2024, протиправним та підстави для задоволення зобов`язальних вимог позивача, які є похідними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про звернення громадян" заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначені обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Згідно зі ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

За матеріалами справи, з ухвал Сумського окружного суду у справах № 480/2105/24 від 22.03.2024 і № 480/2328/24 від 09.04.2024 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовами до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України), третя особа - Військова частина НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України), яка полягає у нездійсненні перерахунку та виплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 за заявою ОСОБА_1 від 08.02.2024 та зобов`язанні Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонний загін ДПС України) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, виходячи з розрахунку 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах з урахуванням проведених виплат за цей період.

Відповідно, позовну заяву 22.03.2024 повернуто позивачу в зв`язку з тим, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

28.03.2024 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України), третя особа - Військова частина НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України) залишено без руху в зв`язку з пропуском строку звернення до суду та надано термін для усунення недоліків позовної заяви, а 09.04.0224 позовну заяву повернуто в зв`язку з поданням заяви представником позивача ОСОБА_1 про відкликання.

Із копії відповіді на звернення позивача від 14.02.2024 до НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України (а.с. 8) слідує, що позивач подавав до відповідача в порядку Закону України "Про звернення громадян" звернення, яке було зареєстроване відповідачем, і вирішено відповідно вимог цього Закону.

Так, згідно з листом від 26.02.2024 позивачу надано відповідь на його заяву від 08.02.2024.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що під час опрацювання звернення позивача відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України "Про звернення громадян".

Позивачем не надано доказів реального порушення своїх прав та інтересів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповіді, викладеної у листі відповідача від 26.02.2024.

Проте надання обґрунтувань, викладених у листі від 26.02.2024, є оціночним поняттям, а тому, враховуючи надання відповіді позивачу на подану заяву, в даному випадку відсутня її протиправність.

Незгода з позицією, викладеною у відповіді на заяву позивача, не може свідчити про порушення вимог Закону України "Про звернення громадян".

Той факт, що зміст роз`яснень, на думку позивача, не забезпечив поновлення порушених, на його думку, прав, не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, допущену ним під час розгляду звернення.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25.09.2019 у справі № 814/2467/17.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не порушив прав позивача при вирішенні його заяви відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та, відповідно, про відсутність підстав для визнання рішення Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України) про відмову в задоволенні заяви позивача від 08.02.2024, що оформлене листом від 26.02.2024, протиправним та підстав для задоволення зобов`язальних вимог позивача, які є похідними, є обґрунтованим і законним.

За відсутності реального порушення прав та інтересів позивача в суду немає необхідності здійснення відновлення порушених прав та інтересів особи, яка звертається з відповідним позовом до суду, оскільки звернення позивача розглянуто відповідачем відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач фактично не погоджується з ненарахуванням та невиплатою відповідачем додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 і належним способом захисту в спірних правовідносинах є звернення позивача до суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонний загін ДПС України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100 000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.08.2022, з 01.09.2022 по 30.09.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонний загін ДПС України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 таку додаткову винагороду за вказаний період.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Разом з цим позивач не позбавлений права в окремому судовому провадженні ініціювати спір з урахуванням іншого предмета та підстав позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2024 у справі № 480/3785/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк