Справа № 620/8185/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8185/24 Головуючий у 1 інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Безименної Н.В.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування щодо відмови виконання бойового завдання військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 , приданої до військової частини НОМЕР_1 та встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_3 » від 04.04.2024 №1632 в частині, що стосуються ОСОБА_1 .

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідальних осіб військової частини НОМЕР_3 » від 19.04.2024 року №58 в частині, що стосуються ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що Військовою частиною НОМЕР_1 порушено процедуру проведення службового розслідування, оскільки, у нього не відбирались пояснення і йому не пропонувалось їх надати, не було повідомлено про проведення щодо нього службового розслідування, як і не зазначено причин, які перешкоджали це зробити. Вказує, що пояснення позивачем надавались 17 березня 2024 року, в той час, коли наказ про призначення службового розслідування був 19 березня 2024 року, що дає підстави вважати, що позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього. Апелянт стверджує, що ним постійно надавалась достовірна інформація про дійсний стан справ у підрозділах батальйону, постійно ведеться облік особового складу, що є у військовій частині за штатом, списком і в наявності. В той же час, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування недостовірної іфнормації, яка була надана позивачем, що призвела до суттєвого викривлення, Військовою частиною НОМЕР_1 не надано.

07 жовтня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, командиром військової частини НОМЕР_1 04.04.2024 було видано наказ №1632 «Про результати службового розслідування щодо відмови виконання бойового завдання військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 , приданої до військової частини НОМЕР_1 та встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_3 , в період з 28 лютого по 15 березня 2024 року».

В подальшому, командиром військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) 19.04.2024 було видано наказ №58 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідальних осіб військової частини НОМЕР_3 », за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальнику групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 лейтенанту ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «Догана».

Не погоджуючись із вищевказаними наказами, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини 1 статі 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 6 вищевказаного Закону перебачено види військової служби, серед яких є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Згідно абзацу 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

В силу вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Положеннями ч.ч. 1,3 ст. 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

В силу вимог статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №1015 від 19 березня 2024 року призначено службове розслідування за фактом щодо: «відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 приданої до військової частини НОМЕР_1 та встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_3 , в період з 28 лютого по 15 березня 2024 року».

За наслідком проведення службового розслідування складено Акт службового розслідування №1023 від 29 квітня 2024 року.

Так, службовим розслідуванням було встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, начальник групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 лейтенант ОСОБА_1 , внаслідок порушення вимог ст. ст. 11, 16, 68, 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, викривив дані відносно дійсності справ підлеглого особового складу військової частини НОМЕР_3 . Маючі дані про звільнення військовослужбовців подав інформацію про відмову виконання бойового завдання.

Разом з тим, апелянт зазначає, що Військовою частиною НОМЕР_1 порушено процедуру проведення службового розслідування, оскільки, у нього не відбирались пояснення і йому не пропонувалось їх надати, не було повідомлено про проведення щодо нього службового розслідування, як і не зазначено причин, які перешкоджали це зробити. Вказує, що пояснення позивачем надавались 17 березня 2024 року, в той час, коли наказ про призначення службового розслідування був 19 березня 2024 року, що дає підстави вважати, що позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього.

Також, апелянт стверджує, що ним постійно надавалась достовірна інформація про дійсний стан справ у підрозділах батальйону, постійно ведеться облік особового складу, що є у військовій частині за штатом, списком і в наявності.

В той же час, на переконання апелянта, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування недостовірної інформації, яка була надана позивачем, що призвела до суттєвого викривлення, Військовою частиною НОМЕР_1 не надано.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608).

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно- правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно пункту 1 розділу IV Порядку № 608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 закріплено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 1 розділу V Порядку № 608 передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

За приписами пункту 5 розділу V Порядку № 608, акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Відповідно до 6 розділу V Порядку № 608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно п.1 розділу VI Порядку № 608, визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Матеріали справи свідчать, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 1632 від 04.04.2024 вирішено направити встановленим порядком матеріали службового розслідування на розгляд командира Військової частини НОМЕР_2 для прийняття правового рішення щодо дій, або бездіяльності та притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 лейтенанта ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що матеріали службового розслідування були направлені до Військової частини НОМЕР_2 , в тому числі, для ознайомлення позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що, згідно Акту службового розслідування, вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що полягав у викривленні даних відносно дійсності справ підлеглого особового складу Військової частини НОМЕР_3 (маючі данні про звільнення військовослужбовців подав інформацію про відмову виконання бойового завдання) підтверджується письмовими доказами - поясненнями військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 .

Так, з метою перевірки інформації, наданої лейтенантом ОСОБА_1 , військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 прибули в район виконання бойового завдання Військовою частиною НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , а саме, старшим лейтенантом ОСОБА_2 , молодшим лейтенантом ОСОБА_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 , що підтверджується копіями їх письмових пояснень доданих до матеріалів справи.

З приводу доводів позивача про те, що у нього не відбиралось пояснення з приводу предмета службового розслідування, слід зазначити, що в доданих до позовної заяви документах наявне пояснення начальника групи персоналу Військової частини НОМЕР_3 лейтенанта ОСОБА_5 від 17 березня 2024 року.

Посилання апелянта на те, що такі пояснення надруковані, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, такі пояснення підписані ОСОБА_1 власноруч, а викладення їх в друкованій формі не заборонено Порядком №608.

Колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта, що пояснення від 17.03.2024 ним надані до винесення наказу про призначення службового розслідування, разом з тим, зазначає, що ця обставина не спростовує та не ставить під сумнів висновки, встановлені проведеним службовим розслідуванням.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апелянтом не вказано, в чому саме висновки службового розслідування не відповідають дійсним обставинам.

Так, апелянт посилається на те, що заступник командира військової частини НОМЕР_3 з морально-психологічного забезпечення лейтенант ОСОБА_6 у період часу з 25 лютого 2024 року по 22 березня 2024 року перебував на лікуванні у місті Києві.

Крім того, апелянт стверджує, що в період часу відсутності лейтенанта ОСОБА_6 , заступника командира військової частини НОМЕР_3 з морально-психологічного забезпечення, молодшого лейтенанта ОСОБА_7 , про виїзд на місце локації військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , комісією, що проводила службове розслідування не повідомлялось і відповідні виїзди не здійснювалися.

Колегія суддів вважає вищевказані посилання апелянта необґрунтованими, оскільки, це ніяким чином не спростовує висновки службового розслідування, які, зокрема, встановленні на підставі письмових пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_8 , молодшого лейтенанта ОСОБА_9 та старшого лейтенанта ОСОБА_10 .

Водночас, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування висновку службового розслідування про те, що, маючи дані про звільнення військовослужбовців, він подав інформацію про відмову виконання бойового завдання.

В свою чергу, на переконання колегії суддів, можливі допущені Військовою частиною НОМЕР_1 процедурні порушення під час проведення службового розслідування не є автоматичною підставою для визнання таких висновків службового розслідування незаконними.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач при проведенні службового розслідування врахував в повній мірі обов`язки позивача та довів порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за порушення яких і запропонував командуванню Військової частини НОМЕР_2 вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта ОСОБА_1 ..

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт службового розслідування лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Висновки службового розслідування є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення. Таким чином, оскаржуваний висновок не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення, у розумінні статті 19 КАС України, у зв`язку з чим, не може бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідальних осіб військової частини НОМЕР_3 » від 19.04.2024 року №58 не створює безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що даним наказом ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «Догана», що безпосередньо впливає на його права, оскільки, тягне за собою наслідки у вигляді притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , водночас, вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині висновків про те, що наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.04.2024 року №58 не створює безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків - змінити, з урахуванням висновків викладених в постанові суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції, вірно по суті вирішивши справу, однак, частково помилково визначено підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, з урахуванням висновків викладених в постанові суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року змінити в мотивувальній частині, з урахуванням висновків викладених в постанові суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Безименна Н.В.

Ключкович В.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 02.12.2024 р.