Справа № 120/8051/24
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 грудня 2024 р. Справа № 120/8051/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо не проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення у період з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 100000,00 грн з розрахунку за кожен місяць перебування на стаціонарному лікуванні з приводу отриманого поранення та одноразової грошової допомоги, передбаченої абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я.

Тому, з метою зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вказане грошове забезпечення та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 25.06.2024 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Установлено строк для подання відзиву.

Також, витребувано у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язано надати суду у 15-денний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження: деталізовану інформацію про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.01.2024 по 01.03.2024 у зв`язку з перебуванням військовослужбовця на стаціонарному лікуванні та інформацію про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, яка передбачена абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Копію ухвали від 25.06.2024 надіслано військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в її електронний кабінет та доставлено 26.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі №500/8027/21 дійшов висновку, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Проте, правом на подання відзиву військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України не скористалася та не надала витребувану судом інформацію.

Ухвалою від 27.11.2024 суд повторно витребував у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язав у встановлений строк надати деталізовану інформацію про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.01.2024 по 01.03.2024 у зв`язку з перебуванням військовослужбовця на стаціонарному лікуванні та інформацію про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням за станом здоров`я, яка передбачена абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

02.12.2024 відповідач надав докази.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 у період з 29.03.2022 по 28.01.2023 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, в період з 29.01.2023 по 19.03.2024 у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 від 12.04.2010 та витягом з наказу командира №88 від 19.03.2024 (а.с. 18-21).

Позивач в період з 15.09.2023 по 22.09.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою №7944 від 05.12.2023 (а.с. 24).

22.09.2023 внаслідок артилерійського обстрілу позивач отримав вогнепальне поранення тяжкого ступеню. Первинну медичну допомогу позивачу надано 22.09.2023 у ПХГ "Оріхів", що підтверджується первинною медичною карткою (форма 100) (а.с. 25).

22.09.2023 позивач евакуйований до КНП "Запорізька обласна клінічна лікарня Запорізької обласної ради, де перебував на стаціонарному лікуванні з 22.09.2023 по 24.09.2023, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №19089 від 24.09.2023 (а.с. 26-27)

З 24.09.2023 по 27.09.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова "ДОР", що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №15625 від 27.09.2023 (а.с. 28).

З 28.09.2023 по 29.11.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №7242 від 29.11.2023 (а.с. 29).

З 29.11.2023 по 08.12.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні медичної реабілітації військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1774 від 08.12.2023 (а.с. 30).

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №1400 від 05.12.2023 внаслідок поранення тяжкого ступеня потребує протезування правої нижньої кінцівки, потребує лікування (реабілітація) в протезно-ортопедичному підприємстві 30 календарних днів. Поранення (травма), пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 31).

З 08.12.2023 по 03.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у реабілітаційному центрі ПП "Ортопедсервісцентр", що підтверджується довідкою №900 РЦ від 03.01.2024 (а.с. 32).

З 03.01.2024 по 02.02.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації військової частини НОМЕР_4 , що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №18 від 02.02.2024 (а.с. 33).

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії №100 від 18.01.2024 позивач потребує лікування (реабілітацію) у військовій частині НОМЕР_4 терміном 30 календарних днів (а.с. 34).

З 02.02.2024 по 01.03.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у реабілітаційному центрі ПП "Ортопедсервісцентр", що підтверджується довідкою №215 РЦ від 01.03.2024 (а.с. 35).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №169 позаштатна госпітальна військово-лікарська комісія постановила, що поранення позивача пов`язане із захистом Батьківщини, на підставі ст. 63 "а", 78 "а" графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с. 38-39).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 19.03.2024 №88 позивач виключений із списків особового складу військової частини у відставку (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) (а.с. 21).

Довідкою до акта огляду МСЕК позивачу встановлена пеша "Б" група інвалідності (а.с. 22).

Позивач звернувся до суду через те, що йому не проведено нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення у період з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 100000,00 грн з розрахунку за кожен місяць перебування на стаціонарному лікуванні, та щодо не нарахування та виплати в зв`язку з отриманим пораненням одноразової грошової допомоги, передбаченої абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із статтею 9-2 Закону № 2011-XII, під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 в абзаці першому пункту 1 постанови №168 слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць".

В решті зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин не змінювався.

Відповідно до п.1-2 постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

За обставин справи безспірним є факт того, що під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини позивач 22.09.2023 отримав поранення. У період з 22.09.2023 по 01.03.2024 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах у зв`язку з отриманою 22.09.2023 вибуховою травмою з важким перебігом та наслідками, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 25-39).

З огляду на це, що позивач має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою №168 за спірний період з 01.01.2024 по 01.03.2024, він звернувся до суду.

Відповідно до п. 9 Розділу ХХХІУ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до п. 11 Розділу ХХХІУ Порядку №260, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2024 про грошове забезпечення та інші види виплат за період з 01.09.2023 по 29.02.2024 позивачу додаткова винагорода у розмірі 100 тис. грн не виплачувалась (а.с. 40).

Відповідно до наданої відповідачем інформації нарахувань та виплат грошового забезпечення та додаткових видів виплат за період з 01.01.2024 по 19.03.2024 додаткова винагорода за січень-лютий 2024 не виплачувалась.

На підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення у період з 01.01.2024 по 01.03.2024 з розрахунку за кожен місяць перебування на стаціонарному лікуванні, тому з метою захисту прав позивача слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду.

Щодо вимоги позивача з приводу виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд зазначає таке.

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на ч ас спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Відповідно до Розділу XXXII "Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби" Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пункт 5 розділу XXXII цього Порядку визначає, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються:

звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою;

які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад),- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою на день звільнення з військової служби з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення;

яких відсторонено від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України або яких відсторонено від виконання службових повноважень у зв`язку зі складанням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення,- щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород), на які мали право військовослужбовці за останньою займаною посадою на день відсторонення від посад (відсторонення від виконання службових повноважень) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

При цьому частина шоста статті 2 Закону №2232-XII визначає такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

З матеріалів справи слідує, що позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, що підтверджується копією військового квитка та визнається самим позивачем, про що зазначено в позовній заяві, що ОСОБА_1 з 29.03.2022 був мобілізований до лав Національної гвардії України.

Абзацом сьомим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, у контексті спірних правовідносин саме абзац сьомий пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом по мобілізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460 (із змінами в редакції Постанови КМ № 58 від 26.01.2022) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №460 військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Пунктами 3-4 Порядку №460 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1993 №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відповідно до пункту 5 Порядку №460 виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні мобілізованій особі виплачується згідно з Порядком та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України № 460 від 17.09.2014, і в даному випадку позивачу нараховано одноразову грошову допомогу в розмірі 4% грошового забезпечення за кожен календарний місяць служби, що зазначено в наказі від 19.03.2024 №88 (а.с.21).

Зокрема цим наказом постановлено відповідно до постанови Кабінетів Міністрів України № 460 від 17.09.2014 (із змінами) виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4 місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби з 29.03.2022 по 19.03.2024 - 23 місяці.

Дані кошти виплачені у березні 2024 у розмірі 25574,62 грн., що підтверджується інформацією нарахувань та виплат грошового забезпечення та додаткових видів виплат ОСОБА_1 .

Також суд звертає увагу на те, що положеннями Закону №2011-XI не передбачено можливості набуття військовослужбовцем права на виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.

Враховуючи, що позивачу нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, передбачена Порядком №460, то позовні вимоги в цій частині не підлягають.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає таке.

В позовній заяві позивачем зазначено, що діями військової частини йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 50000 гривень. В своїх доводах позивач вказує, що після отриманого поранення під час захисту Батьківщини, знаходячись на межі життя та смерті, втративши здоров`я та частину свого життя, на даний час йому необхідно в судовому порядку відновлювати свої права на належне соціальне та матеріальне забезпечення, що призводить до моральних страждань, і так не стабільного фізичного та психологічного стану.

Так, відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Наведені позивачем обставини, за оцінкою суду, дійсно могли спричинити душевні страждання, переживання, стрес та відчуття несправедливості, тобто заподіяли моральну шкоду.

Суд, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, та вважає справедливим визначити суму компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач заперечень на позов не подавав.

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову частково.

Вирішуючи питання щодо судового збору у справі, суд зазначає, що відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від його сплати, а тому, керуючись положенням статті 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору не підлягають розподілу.

Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, між Адвокатом А. Вдовцовою (далі - Адвокат) та позивачем укладений договір від 04.03.2024 (а.с. 41), Актом про надання послуг підтверджується обсяг виконаних робіт від 17.06.2024 (а.с. 41а), квитанцією №4 від 17.06.2024 підтверджується оплата за надані послуги у розмірі 12 000грн (а.с. 41б).

Таким чином понесені витрати позивачем на правничу допомогу в розмірі 12 000грн підтверджуються матеріалами справи.

Відповідач заперечень щодо зменшення витрат на правничу допомогу до суду не надавав.

Оцінивши наведені вище докази, взявши до уваги суть спору, предмет, значення справи для сторони, ураховуючи, що позов задоволений частково, суд вважає що на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням за період з 01.01.2024 по 01.03.2024 у розмірі 100000,00 грн з розрахунку за кожен місяць перебування на стаціонарному лікуванні.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у розмірі 100 000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період з 01.01.2024 по 01.03.2024

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України моральну шкоду в розмірі (п`ять тисяч) 5 000грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000грн (шість тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна