Справа № 240/35636/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/35636/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати відмову відповідача в призначенні мені пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірною.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити мені пенсію як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що проживала та працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення із зниженням пенсійного віку на 7-м років у відповідності із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зниженням віку на 7 років, оскільки він надав докази проживання у зоні безумовного обов"язкового відселення.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачі надіслали суду відзив на позов, в яких просять у задоволенні позову відмовити. Зазначають, що оскільки наданими особою документами не підтверджено постійне проживання/ роботу у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 2 років станом на 01.01.1993 та у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, тому підстави для застосування до особи положень статті 55 Закону № 796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 09 березня 2007 року.

24.02.2023 у віці 52 роки, позивач звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком як потерпілому від аварії на ЧАЕС із зниженням пенсійного віку, як особі, яка проживає у зоні безумовного обов"язкового відселення.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУПФУ у Вінницькій області, з наслідками чого прийнято рішення від 03.03.2023 №60 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку.

У рішенні зазначено, що за наданими документами до страхового стажу не зарахований період роботи в колгоспі, з 19.05.1992 по 24.12.1992, оскільки в ній не зазначена інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі .

Період проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 13.09.1988 по 11.08.1993 становить 4 роки 10 місяців 29 днів.

Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 28.08.1987, з 29.07.1988 по 12.08.1988, з 17.05.1996 по 21.02.2023 станом на 01.01.1993 рік становить 1 рік 4 місяці 17 днів.

Про відмову у призначенні пенсії ГУПФУ в Житомирській області повідомило позивача листом 08.03.2023.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Предметом спору є правомірність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії із зниженням пенсійного віку на 7 років, як особі, яка проживає у зоні безумовного обов"язкового відселення.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років .

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік виходу на пенсію зменшується на 4 роки* та додатково на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

При цьому, відповідно до примітки * початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Позивач стверджує про те, що має право на пенсію із зниженням пенсійного у віці 52 роки, оскільки довідкою від 16.02.2023 №20-263 Овруцької міської ради підтверджено реєстрацію та фактичне проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 13.09.1988 року по 11.08.1993 рік, що становить 4 роки 10 місяців 29 днів в с.Виступовичі, Коростенського (Овруцького) району Житомирської області.

Разом з тим, суд такі доводи оцінює критично та зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії, станом на 01 січня 1993 року не менше 2 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

На момент звернення із заявою про призначення пенсії, позивачу було 52 роки.

Таким чином, для зменшення пенсійного віку на 8 років позивачу необхідно підтвердити початкову величину проживання у зоні безумовного (обов"язкового) відселення станом на 26.04.1986 (початкова величина 4 роки) та 4 роки проживання станом на 01.01.1993.

Разом з тим, відповідно до довідки від 16.02.2023 №20-263 Овруцької міської ради підтверджено реєстрацію та фактичне проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 13.09.1988 року по 11.08.1993 рік, тобто повних 4 роки станом на 01.01.1993.

Разом з тим, початкова величина зниження пенсійного віку (4 роки) в даному випадку не застосовується, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання та (або) роботи позивача зоні безумовного (обов"язкового) відселення з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31 липня 1986 року.

Отже, суд вважає, що наданих позивачем доказів недостатньо для підтвердження факту наявності права на зниження пенсійного віку на 8 років.

Решта наданих позивачем довідок лише підтверджують факт роботи у зоні безумовного відселення починаючи з 1988 та не стосуються 1986 року.

Судом не заперечується наявність у позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи особи 3 категорії.

Проте, посвідчення 3 категорії стосується осіб, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення.

Обставина, що станом на 1 січня 1993 року позивач прожив або відпрацював в зоні безумовного обов"язкового відселеня не менше 4 років не є спірною. Разом з тим така лише свідчить про наявність у позивача права на зменшення пенсійного віку, про те не є обов"язковою умовою для зменшення пенсійного віку одразу на 8 років.

Разом з тим, інші надані позивачем довідки про періоди проживання, стосуються зони гарантованого добровільного відселення, тобто третьої зони, у той же час згідно зі статтею 55 Закону №796-XII пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

За таких обставин, позивач не відповідає усім умовам, які є необхідними для прийняття відповідачем рішення про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 8 років, а відтак Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області правомірно відмовило позивачу у призначенні бажаної ним пенсії .

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необгрунтований, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/), Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вулиця Зодчих, 22, Вінниця, Вінницька область, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

03.12.24