Справа № 380/23370/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 рокусправа № 380/23370/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого - судді Потабенко В.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість», до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» (далі ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ», позивач) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №15630/13-01-07-03 від 05.07.2023 та №15632/13-01-07-03 від 05.07.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті від 15.06.2023 № 16256/13-01-07-06/07684556, зазначаючи, що товариством не допущено порушень норм податкового законодавства під час відображення господарських операцій із ПАТ «НТК «Електронприлад» та ТзОВ «МК Електронікс», оскільки такі мали реальний характер та підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку. Поряд з тим, наголошує, що чинне законодавство не ставить право платника податків на отримання податкових вигод в залежність від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами, оскільки юридична відповідальність носить індивідуальний характер. Як наслідок, позивач вважає, що спірні податкові повідомленні рішення прийняті на підставі акта є протиправними та підлягають скасуванню.

09.10.2023 ухвалою судді відкрито загальне позовне провадження у справі.

03.11.2023 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (вх. №84232), в якому позов не визнав та зазначив, що в порушення вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України позивачем завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість та завищено залишок від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду (показник рядка 21 декларації) за березень 2023 року, внаслідок відображення господарських операцій із ПАТ «НТК «Електронприлад», ТОВ «МК Електронікс», які в дійсності не відбулися. Відтак вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті законно. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

10.11.2023 представником позивача подано відповідь на відзив (вх. №86354), в якому позивач заперечив доводи відповідача та зазначив, що оспорювані податковим органом господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - ремонту військової авіаційної техніки та отримання прибутку. Товар отриманий від контрагентів мав реальний і товарний характер та був використаний в процесі господарської діяльності позивача. Вказав, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності фактів здійснення господарських операцій. Просив суд долучити до матеріалів справи відповідь на відзив разом із додатковими доказами.

05.12.2023 представником відповідача подано додаткові пояснення у справі (вх. №93448), в яких він посилається на ст.1, ст.151 Закону України «Про технічний регламент та оцінку відповідності» та зазначає, що згідно договору поставки №427/22 на поставку продукції від 23.01.2023 продукція, яка передається, повинна відповідати умовам державних стандартів, конструкторської документації та відповідним сертифікатами якості Постачальника. Відповідно такі документи у розумінні ст. 85 Податкового кодексу України повинні бути надані позивачем під час перевірки, а також вказує, що ході проведення перевірки встановлено, що ПАТ «НТК «Електронприлад» не придбавала реалізованих товарно-матеріальних цінностей, а також комплектуючих до їх виробництва.

19.12.2023 представником позивача подано на розгляд суду клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні позивача. В обґрунтування клопотання позивач зазначає, що рішення у даній справі стосується бюджетного відшкодування значної суми коштів, яка перевищує 1000000 грн. та може вплинути на майновий стан Позивача, що в свою чергу матиме безпосередній вплив на інтереси, права та обов`язки Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» як засновника товариства та суб`єкта управління об`єктами державної власності.

Протокольною ухвалою суду від 31.01.2024 задоволено клопотання позивача від 19.12.2023 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» (; адреса реєстрації та місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119).

11.01.2024 представником позивача подано додаткові пояснення у справі (вх. №2454), в яких позивач вказав на необґрунтованість та некоректність посилань податкового органу на Закон України «Про технічний регламент та оцінку відповідності» та зазначив, що умовами договору №427/22 не було передбачено обов`язку постачальника передавати державні стандарти, конструкторську документацію, сертифікати якості. Вказує, що згідно умов договору №427/22 контроль за якістю продукції здійснюється спеціально уповноваженими органами відповідно до Положення про представництва державних замовників у сфері оборони на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2009 року №1107. Позивач наголосив на тому, що документи, які підтверджують якість продукції та її відповідність стандартам, не пов`язані з реальністю чи то можливістю здійснення господарських операцій (предметом перевірки), оскільки вони не є первинним документами в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

12.02.2024 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача подав до суду письмові пояснення (вх. №11270), в яких навів свої доводи та аргументи з приводу спору, зазначив, що посилання відповідача на норми Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» та їх застосування до спірних правовідносин є безпідставним, оскільки сфера його дії не поширюється на об`єкти авіаційної діяльності, які були предметом спірних господарських операцій. Вказує, що податкова інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані позивачем документи повною мірою спростовують це, вважає що викладені в акті перевірки висновки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суд від 15.02.2024 закрив підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача обґрунтувала позовні вимоги та просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи підтримала позовні вимог та просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити.

21.05.2024 у судовому засіданні, суд, заслухавши думку сторін, ухвалив завершити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» зареєстроване як юридична особа, , місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Авіаційна, 3. Є платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200761786 від 25.11.2022, індивідуальний податковий номер 1.

ГУ ДПС у Львівській області відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20; п. п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75; п. п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 16.05.2023 № 1714-ПП проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» () з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено акт від 15.06.2023 № 16256/13-01-07-06/07684556, в якому встановлено:

- порушення вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого товариством завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 3 542 824 грн., втому числі за березень 2023 року у сумі 3542824,00 грн.;

- порушення вимог п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України в результаті чого товариством завищено залишок від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду (показник рядка 21 декларації) на загальну суму 131156,00 грн., в тому числі за березень 2023 у сумі 131156,00 грн.

Висновки податкового органу щодо порушень позивачем норм податкового законодавства обґрунтовуються наступним.

В ході проведення перевірки не підтверджується факт придбання ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» товарів у ПАТ «НТК «Еленктронприлад» на загальну суму 21729809,30 грн., в тому числі ПДВ 3571633,71 грн., та у ТзОВ «МК Електронікс» на загальну суму 614076 грн., в тому числі ПДВ 102346 грн., стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження контрагентів та наявності трудових ресурсів, виробничих та складських приміщень, іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій, відсутністю ділової мети та необхідного обсягу цивільної дієздатності. В експрес-накладних не зазначено назву продукції, її вартість, що унеможливлює процес ідентифікації отриманого від ТзОВ «МК Електронікс» товару. Відсутність ТТН. Не надано сертифікатів якості (відповідності), сертифікатів виробника на товари придбані у ПАТ «НТК «Електронприлад», що унеможливлює підтвердження ланцюга постачання продукції від виробника до споживача (користувача). Згідно з даними АІС «Податковий блок» стосовно контрагентів наявні Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку. Сукупність встановлених в ході перевірки фактів та обставин, досліджених по ланцюгу постачання, а саме обрив ланцюга, вказує на проведення операцій із ПАТ «НТК «Еленктронприлад» та ТзОВ «МК Електронікс», спрямованих на отримання необґрунтованої податкової вигоди кінцевим отримувачем.

На підставі акта контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №15630/13-01-07-03 від 05.07.2023, яким встановлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування в розмірі 3542824,00 грн., застосовано штрафну санкцію в розмірі 1771412,00 грн.;

- №15632/13-01-07-03 від 05.07.2023, яким зменшено залишок від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового (звітного) періоду в розмірі 131156,00 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомлення рішеннями, позивачем було оскаржено їх в адміністративному порядку.

08.09.2023 позивачем було отримано рішення за результатами розгляду скарги від 31.08.2023 №25355/6/99-00-06-01-04-06, яким скарга ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.

Змістом спірних правовідносин є відповідність податкових повідомлень-рішень за №15630/13-01-07-03 та №15632/13-01-07-03 від 05.07.2023 критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Проаналізувавши акт, на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, суд з`ясував, що оспорюванні суми податкового кредиту були сформовані за результатами фінансово-господарських операцій позивача із контрагентами: ТзОВ «МК Електронікс» та ПАТ «НТК «Електроприлад».

Щодо фінансово-господарських операцій позивача з ПАТ Науково-технічний комплекс «Електронприлад», то суд встановив таке.

Між позивачем та ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» було укладено Договір на поставку продукції №427/22 від 23.01.2023.

Відповідно до умов п. 1.1. договору ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» для забезпечення ремонту та модернізації літаків типу МиГ-29 належності Повітряних Сил Збройних Сил України на ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» зобов`язується виготовити та поставити замовнику, а замовник прийняти і оплатити наступну Продукцію:

- Заглушка-імітатор ЗИ-72М (НТКЕ 486938.001);

- Заглушка-імітатор ЗИ-470М (НТКЕ 486938.002)»

Згідно п. 1.2. договору кількість, вартість, номенклатура Продукції, передбачених у п.1.1 даного договору визначається в специфікації (додаток №1) та протоколі погодження договірної ціни (додаток 3).

Згідно Специфікації загальна вартість продукції становить 1967342,18 грн., в т.ч. ПДВ 327890,36 грн.

Пунктом 4.1.1. договору передбачено, що попередня оплата за продукцію у розмірі до 60% від договірної ціни продукції здійснюється протягом 10-ти банківських днів на підставі виставленого постачальником рахунку, з подальшим використанням зазначених коштів виключно на цілі, визначені договором.

Згідно п.п. п.п. 5.1.,5.2 поставка продукції здійснюється у строки згідно з специфікацією (додаток №1 до договору), поставка здійснюється на умовах самовивозу зі складу постачальника за рахунок замовника після оплати згідно п. 4.1.1 даного договору.

Позивачем згідно договору було здійснено попередню оплату за продукцію у розмірі 1180405,31 грн., в. т.ч. ПДВ 196734,22 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №524 від 09.03.2023.

Постачальником було складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні №7 від 10.03.2023 та № 8 від 14.03.2023.

Постачальником передано передбачену договором продукцію, що підтверджується видатковою накладною №21/23 від 14.03.2023 та актом приймання-передачі продукції № 1 до договору №427/22 від 23.01.2023.

На підтвердження факту транспортування продукції позивачем долучено подорожній лист службового автомобіля.

Також між позивачем та ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» було укладено договір на поставку продукції №339/21-08-22-50 від 24.02.2023.

Відповідно до умов п. 1.1. договору ПАТ «Науково-технічний комплекс «Електронприлад» в рамках виконання державного контракту від 21.12.2021 №403/1/21/15, зобов`язується виготовити та поставити замовнику, а замовник прийняти і оплатити наступну продукцію:

- Бортова узагальнена система вмонтованого контролю та попередження екіпажу Єкран-13М-4 8И1.570.072 ТУ;

- Блок реєстрації твердотільний БР-4Т-Л-01 8и3.065.017-01 ТУ;

- Пристрій RZ 8И5.109.044-01;

- Блок граничних команд БПК-88 серії 3КМ 8И3.035.067-01 ТУ.

Згідно п. 1.2. договору найменування, кількість продукції, що постачається та її орієнтовна вартість, визначається специфікацією до договору (додаток №1), яка є його невід`ємною частиною.

Пунктом 4.1.1. договору передбачено, що попередня оплата за продукцію у розмірі до 80%, але не менше 50% від її орієнтовної вартості здійснюється протягом 10-ти банківських днів на підставі виставленого постачальником рахунку.

Згідно п. 5.1. договору поставка продукції здійснюється згідно графіку поставки продукції (додаток 3 до даного договору) за умови виконання замовником п. 4.1.1 даного договору.

З графіку поставки продукції (додатку 3 до Договору) вбачається, що поставка продукції здійснюється поетапно комплектами.

Відповідно до п. 5.2. договору поставка здійснюється на умовах самовивозу зі складу постачальника.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 05.12.2022 до договору №339/21-08-22-50 від 24.02.2022 специфікація та протокол погодження договірної ціни на продукцію були викладені у новій редакції.

Позивачем на підставі виставленого рахунку-фактури №101 від 07.03.2023 було здійснено передоплату (аванс) за перший комплект продукції у розмірі 6487486,70 грн., в. т.ч. ПДВ 1081247,78 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №491 від 08.03.2023.

Аналогічно, згідно рахунків-фактур №130 від 13.03.2023, №132 від 20.03.2023, позивачем було здійснено аванс у розмірі 6487486,70 грн., в. т.ч. ПДВ 1081247,78 грн. за кожен наступний комплект продукції, що підтверджується платіжними інструкціями №883 від 16.03.2023, №1020 від 23.03.2023.

Постачальником складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні №6 від 09.03.2023, №9 від 17.03.2023 та №13 від 27.03.2023.

Постачальником на виконання умов договору було передано частину продукції, що підтверджується видатковими накладними №22/23 від 24.03.2023, №26/33 від 31.03.2023 та актами приймання передачі продукції №№ 5, 6 до договору №339/21-08-22-50 від 24.02.2022.

На підтвердження факту транспортування продукції позивачем долучено подорожній лист службового автомобіля.

За результатами вищевказаних господарських операцій на підставі складених та зареєстрованих ПАТ «НТК «Електронприлад» в ЄРПН податкових накладних, позивачем було включено податок на додану вартість у сумі 3571633,71 грн. до складу податкового кредиту податкової декларації з податку на додану за березень 2023 року, що відповідає даним додатку 1 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2023 року.

Відповідно до розрахунку суми бюджетного відшкодування додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2023 року, податок на додану вартість у сумі 3440477,56 грн. було заявлено до бюджетного відшкодування, а податок на додану вартість у сумі 131156,15 грн. зараховано до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду) періоду.

Щодо фінансово-господарських операцій позивача із контрагентом ТзОВ «МК «Електронікс», то суд встановив наступне.

18.10.2022 між позивачем та ТзОВ «МК «Електронікс» було укладено договір поставки №16-22-568/МЕ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити позивачу товар на загальну суму 3780,00 грн. з ПДВ, найменування, кількість та ціна яких визначалась у специфікації додатку №1 до договору, а ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» зобов`язувалось оплатити та прийняти поставлений товар.

Згідно п. 6 специфікації (додатку 1 до договору) сторонами погоджена адреса місця поставки: м. Львів, склад №1 перевізника «Нова пошта».

24.10.2022 ТзОВ «МК «Електронікс» через перевізника «Нова пошта» було направлено товар, а позивачем його отримано у відділені «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною №2260. Поставка товару підтверджується видатковою накладною №ЕЛ-0000061 від 24.10.2022 на суму 3780,00 грн. Постачальником складено та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №8 від 24.10.2022.

В свою чергу, ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» було оплачено товар згідно виставленого рахунку-фактури №ЕЛ-0000065 від 24.10.2022, що підтверджується платіжною інструкцією №871 від 16.03.2023.

21.11.2022 між позивачем та ТзОВ «МК «Електронікс» було укладено договір поставки №16-22-618/МЕ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язувався поставити позивачу конденсатори в асортименті, найменування, кількість та ціна яких визначалась у специфікації додатку №1 до договору, а ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» зобов`язувалось оплатити та прийняти поставлений товар.

Згідно п. 6 Специфікації (Додатку 1 до Договору) сторонами погоджена адреса місця поставки: м. Львів, склад №1 перевізника «Нова пошта».

ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» згідно умов договору було здійснено попередню оплату товару згідно виставленого рахунку-фактури №ЕЛ-0000076 від 26.10.2022, що підтверджується платіжною інструкцією №521 від 09.03.2023.

Постачальником складено та зареєстровано у ЄРПН податкову накладну №2 від 10.03.2023.

ТзОВ «МК «Електронікс» через перевізника «Нова пошта» 15.03.2023 було направлено оплачений товар, а позивачем його отримано у відділені «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною №0584. Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №ЕЛ-0000013 від 15.03.2023 на суму 305580,00 грн., в тому числі ПДВ.

З пояснень позивача вбачається, що у зв`язку нагальними виробничими потребами у комплектуючих ряд договорів між ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» та ТзОВ «МК Електронікс» укладено у спрощений спосіб шляхом погодження умов закупівлі у діловій переписці, обміном електронними листами або шляхом прийняттям рахунку-фактури на оплату.

У зв`язку з цим, згідно домовленостей сторін, ТОВ «МК Електронікс» через перевізника «Нова пошта» було направлено товар, що підтверджується експрес-накладною №6514. Долученою до матеріалів справи видатковою накладною №ЕЛ-0000070 від 13.12.2022 підтверджується факт поставки товару на суму 4440,00 грн.

Постачальником в ЄРПН було складено та зареєстровано податкову накладну №4 від 13.12.2022.

В свою чергу, ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» було оплачено товар згідно виставленого рахунку-фактури №ЕЛ-0000075 від 13.12.2022, що підтверджується платіжною інструкцією №958 від 21.03.2023.

08.03.2023 ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» було здійснено попередню оплату товару згідно рахунку-фактури №ЕЛ-0000020 від 02.03.2023 у розмірі 40116,00 грн., в т.ч. ПДВ 6686 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №525 від 08.03.2023.

Постачальником в ЄРПН було складено та зареєстровано податкову накладну №1 від 08.03.2023.

Представником ТзОВ «МК Електронікс» через перевізника «Нова пошта» було поставлено позивачу оплачений товар, а позивачем його отримано, що підтверджується експрес-накладною «Нова пошта» №1606. Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №ЕЛ-0000012 від 10.03.2023 на суму 40116,00 грн. з ПДВ.

23.03.2023 ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» було здійснено попередню оплату товарів згідно рахунків №ЕЛ-0000021 від 14.03.2023 (у розмірі 20700,00грн, в т.ч. ПДВ 3450,00 грн.), №ЕЛ-0000022 від 16.03.2023 (у розмірі 167460,00 грн., в т.ч. ПДВ 27910,00 грн.), №ЕЛ-0000025 від 22.03.2023 (у розмірі 72000,00 грн., в т.ч. ПДВ 12000,00 грн.), що підтверджується платіжними інструкціями №1014, №1016, №1015 від 23.03.2023

У свою чергу, ТзОВ «МК Електронікс» за правилом першої події - одержання коштів було складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні від 23.03.2023 за №№ 4, 5, 6.

Представником ТзОВ «МК Електронікс» через перевізника «Нова пошта» було направлено оплачений позивачем товар, а позивачем його отримано у відділені «Нова пошта», що підтверджується експрес-накладною №7955. Факт поставки оплачених товарів підтверджується видатковими накладними №ЕЛ-0000014 від 27.03.2023, №ЕЛ-0000015 від 27.03.2023, №ЕЛ-0000016 від 27.03.2023.

За результатами вищевказаних господарських операцій на підставі складених та зареєстрованих ТзОВ «МК Електронікс» в ЄРПН податкових накладних, позивачем було включено податок на додану вартість у загальній сумі 102346,00 грн. до складу податкового кредиту податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень 2022 року в сумі 630 грн., за січень 2023 року в сумі 740 грн., за березень 2023 року в сумі 100976 грн., що відповідає даним додатку 1 до податкових декларацій з податку на додану вартість у відповідних періодах, та відображено у розрахунку суми бюджетного відшкодування додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2023 року у сумі 102346 грн., яка заявлена до бюджетного відшкодування.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства, які належить застосувати до цих правовідносин.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) відповідно до п. 86.1. ст. 86 ПК України оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом міністерства фінансів України N 727 від 20.08.2015 (далі - Порядок № 727) акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 ПК України.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначено ст. 198 ПК України.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з абзацом першим п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України (абзац перший п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 вказаного Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 вказаного Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) та в подальшому право на віднесення цих сум до бюджетного відшкодування виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 996-XIV).

Стаття 1 Закону України № 996-XIV дає визначення термінам:

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України № 996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Тобто, контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам за умови доведення факту, що відомості, які містяться в таких документах, є недостовірними.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував свої дані податкового обліку, не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень як протиправних, прийнятих контролюючим органом з підстав формування платником податків даних свого податкового обліку за наслідками фіктивних господарських операцій.

Визначальним щодо податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є сукупність обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Отже, висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об`єктивним обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Досліджені судом видаткові накладні, складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», засвідчують факти здійснення господарської операції.

Зауваження щодо повноти та порядку складання податкових накладних, виписаних ПАТ «НТК «Електронприлад», ТзОВ «МК Електронікс» на адресу ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» у контролюючого органу відсутні.

Відповідно до вимог чинного податкового законодавства, вказані податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем у Акті.

З приводу аргументів відповідача щодо відсутності ТТН на підтвердження фактів транспортування продукції від ПАТ «НТК «Електронприлад», а також недоліків в експрес-накладних «Нова пошта», оформлених ТзОВ «МК «Електронікс», суд зазначає наступне.

Документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними.

Наведені висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.01.2021 у справі № 820/1124/17.

Судом встановлено, що відповідно до вимог договорів №427/22 та №339/21-08-22-50, укладених із ПАТ «НТК «Електронприлад», поставка продукції здійснюється на умовах самовивозу зі складу постачальника за рахунок замовника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснив самовивіз продукції з використанням власних автотранспортних засобів. Позивачем на підтвердження транспортування продукції було надано відповідачу відповідні подорожні листи службового автомобіля, що відображено у акті перевірки. Зауважень до змісту вказаних подорожніх листів акт не містить, як і не містить заперечень податкового органу щодо відсутності у власності позивача зазначених у таких подорожніх листах автотранспортних засобів.

Відтак, суд вважає, що наявними у матеріалах справи подорожніми листами, актами приймання-передачі, підтверджуються факти руху (транспортування) ТМЦ від ПАТ «НТК «Електронприлад».

Також відповідач вказує про наявність певних недоліків в оформленні експрес-накладних ТзОВ «МК Електронікс» на відправлення ТМЦ засобами поштового зв`язку. Зокрема, в експрес-накладних в описі відправлення зазначено: документи або інші запчастини, не зазначено назву продукції, її вартість, що унеможливлює процес ідентифікації отриманого від ТОВ «МК «Електронікс» товару та його оприбуткування на склад ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» по видаткових накладних.

Взаємовідносини суб`єктів господарювання із ТОВ «Нова пошта» регулюються публічним договором про надання послуг з організації перевезення відправлень, який міститься у публічному доступі на веб-сайті Нової пошти (https://novaposhta.ua/uploads/misc/doc/public_offer.pdf).

Згідно п. 1.12 вказаного договору оголошена цінність відправлення - вартість відправлення, вказана відправником у відповідній експрес-накладній.

Отже, позивач не має жодного відношення до процедури зазначення оголошеної цінності відправлення у експрес-накладній.

Згідно п. 3.3 договору прийняття експедитором відправлення для надання послуг, визначених Договором, оформляється експрес-накладною, у якій зазначаються такі відомості: тип послуги, інформація про відправника, інформація про одержувача, інформація про кількість вантажних місць, вага відправлення, оголошена цінність відправлення, опис вмісту відправлення, платник послуг, форма розрахунку, розрахункові строки доставки відправлення, інформація про додаткові послуги/сервіси, вартість послуг експедитора.

Отже, згідно умов договору форма експрес-накладної не передбачає зазначення повного найменування товару, що перевозиться, а передбачає лише загальний опис вмісту відправлення (наприклад, запчастини, документи тощо).

Дослідивши наявні у справі копії поштових експрес-накладних, суд встановив, що в цих документах відправником вказано ТзОВ МК Електронікс (представник ОСОБА_1 ), отримувачем - ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» (представник Лєбєдєв Володимир Вячеславович), адреса відправника - м. Київ, адреса отримувача - м. Львів, відділення №1.

Суд не вбачає жодних невідповідностей та ознак неможливості проведення господарських операцій з врахуванням реального часу здійснення операцій та місцезнаходження сторін, адже з експрес-накладних вбачається, що відправка товару здійснювалась за місцем реєстрації контрагента, а товар був отриманий позивачем за його місцезнаходженням. Наявні у справі копії експрес-накладних підтверджують факт відправлення посилок представниками постачальника ТзОВ МК Електронікс та їх отримання представниками позивача.

Зважаючи на викладені обставини, суд критично оцінює доводи відповідача про нереальність господарських операцій з огляду на недоліки у експрес-накладних, зокрема відсутність/неточність найменування та вартості товару, адже вказані відомості відображені у вищеописаних видаткових накладних.

Таким чином, посилання відповідача на окремі недоліки в товарно-транспортних, по взаємовідносинах з контрагентом ТзОВ МК Електронікс, а також на їх відсутність по взаємовідносинах із ПАТ «НТК «Електронприлад» з огляду на встановлені обставини не свідчать про відсутність фактів придбання товарів позивачем та не є доказом безтоварності досліджуваних операцій.

Суд відхиляє доводи податкового органу про відсутність/неналежність супровідних документів (сертифікати, паспорти якості, державні стандарти тощо), що посвідчують якість та комплектність товару, згідно з якими можливо встановити хто являється виробником придбаних ТМЦ, та надає можливість відслідкувати ланцюг постачання до виробника або імпортера, оскільки сертифікати відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції.

При цьому, суд врахує висновки викладені Верховним Судом зокрема, але не тільки, у постановах від 17.10.2018 у справі № 802/364/16-а, від 10.02.2022 у справі № 280/1491/19, від 14.08.2024 у справі №560/12984/23.

Посилаючись на терміни та норми Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» та Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» податковим органом не обґрунтовано їх взаємозв`язок із досліджуваними господарськими операціями та предметом перевірки.

Суд наголошує, що оцінка поведінки учасників податкових правовідносин здійснюється насамперед із застосуванням норм податкового, а не інших галузей законодавства. Для з`ясування змісту господарської операції необхідно брати до уваги термінологію та вимоги податкового законодавства, а обґрунтування податкових правопорушень не може здійснюватися з посиланням на можливе недотримання норм інших галузей законодавства.

Самі по собі паспорти/сертифікати якості/відповідності не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ПК України, тому не беруть участь у формуванні даних бухгалтерського та податкового обліку, тобто вказані документи не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції, так як не містять відомостей про ланцюги постачання, учасників та умови господарської операції з поставки та не фіксують рух активів. Відтак, неподання їх платником податків, у даному випадку, не є обставиною, що може нівелювати права на формування ним своїх витрат та податкового кредиту.

Окрім цього, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відповідач в обґрунтування правомірності прийнятих рішень зазначає, що придбання товарів у вказаних контрагентів не було обумовлено розумними економічними причинами (діловою метою) та відповідно такі операції були спрямовані виключно на отримання необґрунтованої податкової вигоди кінцевим отримувачем, тобто позивачем.

Досліджуючи спірні господарські операції на предмет наявності у платника податку розумних економічних причин суд враховує, що для цілей податкового обліку розумна економічна причина (ділова мета) передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту в нормах ПК не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості. При цьому не обов`язково, щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Основним видом діяльності ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» є виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування (КВЕД30.30).

Також суд бере до уваги той факт, що ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» включене до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83.

У акті перевірки податковий орган вказує, що причиною виникнення від`ємного значення є здійснення позивачем операцій з придбання запасних частин та комплектуючих для ремонту та обслуговування літаків, транспортних та інших послуг, палива, електроінструменту тощо, а також реалізація робіт для Міноборони України, які оподатковуються за нульовою ставкою.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що позивач володіє необхідними матеріально-технічними (будинки та споруди, машини та обладнання, транспортні засоби інші основні засоби) та трудовими ресурсами для здійснення свого основного виду господарської діяльності.

Позивач зазначає, що придбаний ним товар, продукція (надалі -ТМЦ) після проходження вхідного контролю та прийняття його за кількістю і якістю, оприбутковується та спрямовується у відповідні склади та цехи на виконання відповідних наряд-замовлень для забезпечення господарської діяльності ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» та виконання виробничих програм з ремонту літаків.

Факт подальшого використання оспорюваних ТМЦ у господарській діяльності позивача підтверджується долученими до матеріалів справи картками рахунків 207, які місять відомості про списання ТМЦ на виконання наряд-замовлень, які в свою чергу спрямовані на виконання державних контрактів та відповідно отримання прибутку.

Також на підтвердження економічних причин (ділової мети) закупівлі оспорюваних податковим органом ТМЦ, позивачем долучено до матеріалів справи заявки на проведення закупівлі товарів, робіт, послуг. За результатом аналізу вказаних заявок судом встановлено, що закупівля спірних ТМЦ була ініційована виробничими підрозділами позивача (цехами) з метою проведення ремонту літаків (блоків, агрегатів).

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що договори укладені позивачем, були удаваними, укладеними цілеспрямовано та з єдиною метою отримання виключно відшкодування ПДВ та/або формування податкового кредиту з ПДВ, тобто без мети отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей. Не доведена відповідачем і обставина щодо відсутності розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної та достатньої ділової (господарської) мети для укладення позивачем договорів з контрагентами, тобто відсутності необхідності придбання для господарської діяльності позивача визначених в договорах товарно-матеріальних цінностей.

Здійснивши оцінку спірних господарських операцій на підставі комплексного, всебічного аналізу умов вчинення конкретних правочинів, суд зазначає, що наявні у позивача належним чином оформлені первинні документи, фізичні, технічні та технологічні можливості для здійснення відповідних операцій, а також фактичний зв`язок між придбанням та подальшим використанням ТМЦ з наміром отримати реальний економічний результат вказують на те, що господарські операції позивача переслідували ділову мету та були економічно доцільними.

З приводу тверджень відповідача про те, що господарські операції позивача з придбання товару у вищеописаних контрагентів позивача та подальше їх використання у власній господарській діяльності фактично не відбулося, зважаючи на відсутність джерела походження товарів по ланцюгу постачання, кінцевим покупцем яких є позивач, суд вказує таке.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такі висновки щодо застосування наведених норм права сформульовані Верховним Судом у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, які в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України повинні враховуватись судом.

Разом з тим, висновки контролюючого органу здебільшого ґрунтуються на аналізі наявної податкової інформації стосовно контрагентів ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ», а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у періоді що підлягав перевірці.

Зокрема, суд вважає слушними зауваження позивача про те, що ПАТ «НТК «Електронприлад» за змістом укладених договорів повинно було виготовити продукцію, у зв`язку з чим і відсутні відомості у ЄРПН щодо придбання вказаної продукції цим контрагентом (відтак, саме тому відповідачем не було встановлено ланцюг постачання продукції).

Водночас, суд враховує, що виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації (26.51), виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування (30.30), а також ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів (33.16) згідно відомостей з ЄДР є одними із зареєстрованих видів діяльності ПАТ «НТК «Електронприлад».

Стосовно взаємовідносин ТзОВ «МК Електронприлад» суд зазначає, що правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі (наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 820/7293/13-а).

Окрім цього, формуючи висновки про відсутність ланцюга постачання товару, придбаного позивачем, відповідач посилається на інформацію в АІС Податковий блок та без дослідження первинних документів, робить висновки про ймовірний рух товару від однієї особи до іншої та зазначає про неможливість встановлення джерела походження товару (обрив ланцюга постачання). Але такі дії не відповідають положенням Податкового кодексу України, які зобов`язують вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Інформація про контрагентів позивача може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента брати участь у здійсненні конкретної господарської операції (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.07.2024 у справі № 440/2167/19).

Як свідчать матеріали справи, висновки відповідача про відсутність реального джерела походження товару по ланцюгу постачання чи то відсутність фактів придбання комплектуючих для виготовлення таких товарів, сформовані без проведення контрольних заходів щодо відповідних осіб (зустрічних звірок) та дослідження первинних документів, тобто ґрунтуються виключно на узагальненій податковій інформації.

Доводи контролюючого органу щодо відсутності у контрагентів позивача основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарських операцій не можуть бути беззаперечним доказом відсутності реального характеру такої за умови, якщо інші докази у справі свідчать про фактичне виконання поставки між сторонами.

Залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Контрагенти позивача мають право залучати сторонні організації для надання позивачу послуг та продажу товарів.

Суд зазначає, що для встановлення можливості чи неможливості виконання господарської операції з одержання (купівлі) товарів наявним трудовим ресурсом необхідно здійснити перевірку такого платника податків, при якій дослідити всі обставини господарської діяльності, враховувати специфіку конкретної операції, яка характеризується, наприклад, своєрідними фізичними властивостями товарів, операції з якими потребують певного обсягу трудовитрат, особистої участі персоналу та не співвідносні з наявним трудовим ресурсом для поставки товару; придбання відповідних послуг з поставки товарів із залученням сторонніх осіб.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №826/2926/14 зауважив, що контролюючий орган на виконання вимог ст. 77 КАС України повинен довести та надати належні докази, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договору.

Слід наголосити, що доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару позивачу, обумовлених укладеними договорами, відповідачем надано не було.

Враховуючи окреслені податковим органом в акті перевірки та процесуальних документах відповідача підстави для висновку про безтоварний характер спірних у цій справі господарських операцій, суд вважає, що сама по собі зібрана податкова інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій.

Посилання контролюючого органу на наявність прийнятих стосовно контрагентів позивача рішень про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, суд вважає безпідставними, оскільки включення платника податків до переліку ризикових платників податку не свідчить про нереальність усіх здійснених ним господарських операцій та, само по собі, не спростовує наданої таким платником податків інформації щодо його діяльності. Більше того, зі змісту вказаних рішень вбачається, що вони були прийняті у зв`язку із наявністю інформації, що свідчить про ризиковість здійснення господарських операції із іншими юридичними особами, а не ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ», тобто вони не стосуються господарських операцій із постачання ТМЦ позивачу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 затверджено порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказаним нормативним документом передбачається зупинення реєстрації податкової накладної, зокрема, у разі відповідності критеріям ризиковості платника податків. В свою чергу у межах цієї справи усі податкові накладні зареєстровано в ЄРПН, що не заперечується відповідачем.

Суд додатково звертає увагу і на те, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни може мати правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції. Будь-яка неправомірна діяльність контрагента не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення до відповідальності платника податків, який у повному обсязі виконав передбачені податковим законодавством зобов`язання, які підтверджено документально. Така позиція суду узгоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.098.2021 в справі № 813/2013/16.

У той же час, відповідач не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальників, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків, також не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, застосування платником схеми розрахунків, яка свідчать про повернення грошових коштів платнику або особам, які мають до нього відношення.

У порушення Порядку № 727 від 20.08.2015 в акті перевірки не враховано суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства, а також не наведено фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків.

Таким чином, суд вважає, що встановлені відповідачем в акті перевірки висновки щодо порушення позивачем п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. п. 200.1, 200.4, ст. 200 ПК України (завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за березень 2023 року та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за березень 2023 року) є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні рішень діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про недотримання відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень положень ч. 2 ст. 2 КАС України, що зумовило звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в сумі 26840,00 грн., то такий згідно ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

у х в а л и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №15630/13-01-07-03 від 05.07.2023, №15632/13-01-07-03 від 05.07.2023.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Авіаційна, 3; ) 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) гривень рівно судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.12.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна