Справа № 480/1107/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 р. Справа № 480/1107/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.В. Савицька, м. Суми, повний текст складено 17.06.24 у справі № 480/1107/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області № 12 о/с від 18.01.2024 в частині призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектором сектору реагування патрульної поліції Охтирського районного відділу поліції ГУГП в Сумській області зі звільненням з посади інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у позовній заяві. Вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги того, що після переведення позивача на іншу посаду, в іншу місцевість, матеріальне становище позивача погіршилося.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ним зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом ГУНП в Сумській області від 07.11.2015 за № 26 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора роти патрульної служби особливого призначення «Суми», підпорядкованої ГУНП в Сумській області (а.с.36).

Наказом ГУНП в Сумській області від 09.12.2016 за № 406 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти патрульної поліції особливого призначення « Суми» ГУНП в Сумській області (а.с.37).

13.11.2023 у зв`язку із організаційно-штатними змінами ОСОБА_1 попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції через два місяці з дати ознайомлення з наказом, а саме 13.01.2024, у разі відсутності вакантної посади відповідно набутого фаху (а.с.38).

Наказом ГУНП в Сумській області від 11.01.2024 за № 7 о/с, на підставі рапорту ОСОБА_1 від 10.01.2024 та подання командира батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області від 10.01.2024, позивача призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області (а.с.39-41).

Наказом ГУНП в Сумській області від 18.01.2024 за № 12 о/с відповідно до пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області (а.с.42).

Підставою для видання оскаржуваного наказу було подання заступника начальника ГУНП в Сумській області полковника поліції ОСОБА_2 від 18.01.2024 (а.с.46), якому передували рапорти начальника Охтирського РВП ГУНП в Сумській області полковника поліції ОСОБА_3 від 16.01.2024, начальника УПД ГУНП в Сумській області полковника поліції ОСОБА_4 від 17.01.2024 та командира БПОП ГУНП в Сумській області Сергія Мартинова від 17.01.2024 (а.с.43-45).

Позивач уважає Наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області 18.01.2024 за № 12 о/с по особовому складу протиправним, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідає критеріям правомірності, встановленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ (далі Закон № 580-VІІІ) національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ст. 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно зі ст. 65 Закону № 580 переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 65 Закону № 580-VІІІ переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

З наведених норм убачається, що законом передбачено отримання згоди на переміщення лише у випадку переміщення за ініціативою самого поліцейського. В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

З матеріалів справи судом установлено, що начальник Охтирського РВП ГУНП в Сумській області у рапорті на ім`я начальника ГУНП в Сумській області просив розглянути питання укомплектування вакантних посад СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області (а.с. 43).

Командиром батальйону поліції особливого призначення підполковником поліції ОСОБА_5 запропоновано кандидатуру працівника батальйону поліції особливого призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (а.с.45).

У подальшому, за результатами розгляду зазначених рапортів, 18.01.2024 заступник начальника ГУНП в Сумській області звернувся до начальника ГУНП в Сумській області з поданням про призначення на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції Охтирського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . У поданні наводиться аналіз ділових якостей, досвіду та результатів роботи позивача (а.с. 46).

Відповідно до розділу IV Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань (а.с.59-66), затвердженого Наказом Національної поліції України від 04.12.2015 за № 142, переміщення ОСОБА_1 відбулось на рівнозначну посаду.

Так, з копії подання та наказу, що оскаржується, вбачається, що ОСОБА_1 переміщено на аналогічну посаду в іншому структурному підрозділі.

Отже, переміщення ОСОБА_1 здійснено за ініціативою керівників органів поліції з метою забезпечення більш ефективної служби та в інтересах служби. У такому випадку згода поліцейського на переміщення законом не вимагається.

Відповідно до розрахунків за період з січня 2023 року по лютий 2024 року включно, наданих до матеріалів справи, убачається, що позивач отримував надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків і розмір цієї надбавки не змінювався у залежності від призначення на іншу посаду (а.с.53-56).

Тобто посадовий оклад та надбавка за специфічні умови проходження служби ОСОБА_1 за посадою, на яку останнього було переміщено, дорівнює розміру посадового окладу та розміру надбавки за специфічні умови проходження служби за попередніми посадами.

До того ж, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що розмір посадових окладів та надбавок не може вважатися належним обґрунтуванням рівнозначності або нерівнозначності посад в поліції в розумінні Закону України «Про Національну поліцію», оскільки частиною 2 статті 65 зазначеного Закону визначено, що єдиним критерієм рівнозначності посад є граничні спеціальні звання за посадами.

З приводу посилання позивача на те, що він у підрозділі спеціального призначення отримував надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 100 % посадового окладу, що не передбачено за посадою інспектора сектору реагування патрульної поліції, то колегія суддів зауважує, що у наказах ГУНП в Сумській області від 11.01.2024 за № 7 о/с та від 18.01.2024 за № 12 о/с передбачені однакові за розміром основні види грошового забезпечення, а саме - посадовий оклад у розмірі 2400,00 грн та надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків (а.с. 39, 42).

Щодо посилання позивача на те, що він був переведений на роботу до іншої місцевості з порушенням вимог ст. 32 КЗпП України, колегія суддів зазначає таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії режиму воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та триває на момент розгляду справи судом.

Законом України від 15.03.2022 за № 2123-IX "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" частину 8 ст. 65 закону №580-VІІІ доповнено абзацом другим, відповідно до якого поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

У рішенні від 07.05.2002 за №8-рп/2002 Конституційний Суд України зазначив, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні питання або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Порядок переміщення поліцейських по службі врегульовано спеціальним Законом України "Про Національну поліцію". У зв`язку з цим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Кодексу законів про працю.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19.

Висновки, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані, оскільки предметом розгляду суду були правовідносини, що склалися за іншого правового регулювання, а саме до внесення змін до Закону України "Про Національну поліцію".

Твердження позивача про протиправність наказу, який оскаржується, з мотивів відсутності його згоди на переведення не ґрунтуються на нормах діючих нормативних актів.

Враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ відповідає критеріям правомірності, встановленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Оскільки позовні вимоги про зобов`язання відповідача поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 «Суми» батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області є похідними від вимог про скасування оскаржуваного наказу, підстави для їх задоволення також відсутні.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши вищезазначені норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 у справі № 480/1107/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова