Справа № 160/5711/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2024 року м.Дніпросправа № 160/5711/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі №160/5711/24 (суддя Калугіна Н.Є., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 р. № 580 в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 11 зазначеного наказу);

- поновити дію контракту солдата ОСОБА_1 , заступника командира бойової машини-навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення в тому числі додаткову грошову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 за весь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 в повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у даній справі в задоволенні адміністративного позову позивача відмовлено у повному обсязі.

Із рішенням суду не погодився позивач, ним була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сам факт внесення до ЄРДР відомостей свідчить лише про внесення до ЄРДР відомостей, а не підтверджує наявність вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Суд не надав оцінки тому, що вимог Дисциплінарного статуту повинні дотримуватись також і посадові особи військової частини. При цьому, судом не досліджено підстави та обставини проведення службового розслідування щодо позивача, не з`ясовано підстави та обставини, за яких позивач відсутній з 28.01.2023 р..

Позивач вважає, що посадовими особами відповідача по відношенню до позивача та інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було вчинено перевищення службових повноважень та допущено незаконні дії.

Звертає увагу, що, з огляду на зміст оскарженого наказу, є не зрозумілою послідовність дій відповідача, оскільки наказ прийнято відповідачем 03.08.2023, тоді як за твердженнями відповідача факт самовільного залишення військової частини позивачем мав місце 28.01.2023, відомості до ЄРДР за №0000131 щодо позивача внесено 01.08.2023, у той час як виплата грошового забезпечення відповідачем щодо позивача припинена з лютого 2023 року, тобто за 6 місяців до внесення щодо відповідача відомостей до ЄРДР.

Відповідач своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач, відповідно до військового квитка, 28.09.2022 прийнятий на військову службу за контрактом. З 21.12.2022 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка неодноразово здійснювала зміну місця своєї дислокації, перебуваючи у тому числі і на передовій.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.12.2022 за №344 позивача наказано вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації, призначено на посаду заступника командира бойової машини-навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, з 21.12.2022 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 22.12.2022. Визнано вважати таким, що з 21.12.2022 прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

У подальшому, 29.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 складено рапорт про факт самовільного залишення позивачем розташування підрозділу (без зброї). Так, 29.01.2023 від командира 1 механізованого батальйону надійшла доповідь про факт самовільного залишення розташування підрозділу позивачем. Попередньо встановлено, що 28.01.2023 під час перевірки особового складу в районні виконання бойових завдань н-п Бахмут о 23:50 було виявлено відсутність позивача. Місцезнаходження невідоме, на телефонні дзвінки не відповідає. Майно та зброя в наявності.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 за №34, солдата ОСОБА_1 наказано вважати таким, що 28 січня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 січня 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 29 січня 2023 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2023 № 47 позивача, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, з 07.02.2023 увільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 року №1996 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 28.01.2023.

16.02.2023 солдатом ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 складені пояснення, в обґрунтування яких зазначено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в населеному пункті Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме, прийняті заходи по розшуку ніяких результатів не дали.

18.03.2023 комісією військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини складено акт службового розслідування, яким комісія пропонувала службове розслідування вважати завершеним, а вирішення питання, щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкласти до його повернення на військову службу до військової частини.

В ході службового розслідування встановлено, що 28.01.2023 о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місцезнаходження його невідоме. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_3 , поясненнями командира 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , санітарного інструктора медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 .. Позивач з 28.01.2023 незаконно в умовах воєнного стану перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

18.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5784 Про результати службового розслідування питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2023 за № 580, позивача, відповідно до наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 03.08.2023 за № 215-рс, увільнено від займаних посад та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України як такого, що самовільно залишив військову частину 28 січня 2023 року, згідно ЄРДР від 01 серпня 2023 року № 0000131 - з 01 серпня 2023 року.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01.08.2023 внесено відомості за № 0000131 про вчинення, у тому числі позивачем, кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України, за фактом самовільного залишення місця служби у період з 24.02.2022 по 10.07.2023.

Вважаючи протиправним наказ № 580 від 03.08.2023, призупинення дії контракту та не виплату грошового забезпечення за час призупинення військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вімовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо призупинення військової служби та дії контракту наказом № 580 від 03.08.2023 обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008 та не суперечать вимогам ч.1 ст.23 КК України, не порушують презумпцію невинуватості, оскільки, відповідно до п.144-6 Положення №1153/2008, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються, у такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Доказів останнього матеріали справи не містять, а тому вважати таке призупинення військової служби необґрунтованим підстави відсутні. Оскільки вимога позивача в частині поновлення дії контракту є похідною від позовних вимог про визнання спірного наказу протиправним, в задоволенні цієї вимоги суд також відмовив.

Оскільки припинення виплати грошового забезпечення здійснюється з дня призупинення військової служби (внесення відомостей до ЄРДР), суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення з 01.08.2023 (день внесення відомостей до ЄРДР щодо позивача) є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації.

У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти на момент розгляду справи.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст.ст.1,2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст.26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Отже, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Таким чином, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Отже, аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 у справі № 420/8263/22.

Як встановив суд, наказом від 29.01.2023 №34, позивача визнано таким, що з 28.01.2023 самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань та виключено з грошового та речового забезпечення такої частини з 28.01.2023.

Службове розслідування за фактом залишення позивачем місця розташування підрозділу призначено 10.02.2023 та завершено 18.03.2023.

За результатами проведеного службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, згідно зі складеним актом від 18.03.2023 встановлено, що 28.01.2023 року о 23:50 год під час перевірки особового складу в районі виконання бойових завдань поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області виявлено відсутність позивача. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, місце знаходження його невідоме. Вказані обставини підтверджено доповіддю командира 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_3 , поясненнями командира 1 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 , санітарного інструктора медичного пункту 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_5 ..

Тобто, позивач з 28.01.2023 перебуває поза межами військової частини НОМЕР_1 тривалістю понад 10 (десять) діб. За матеріалами сужбового розслідування: «В діях позивача вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України. Своїми діями позивач порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України».

18.03.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №5784 Про результати службового розслідування питання щодо притягнення або непритягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1, 2, 4, 6 ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, ч. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відкладено до його повернення до військової частини НОМЕР_1 .

Цим же наказом командиром військової частини покладено обов`язок на підлеглих щодо направлення за вказаним фактом матеріалів до органів досудового розслідування, на підставі яких 01.08.2023 внесено відповідні відомості до ЄРДР.

У подальшому, наказом № 580 від 03.08.2023, позивача увільнено від займаних посад та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України як такого, що самовільно залишив військову частину 28 січня 2023 року, з урахуванням внесення 01 серпня 2023 року відомостей про вчинення ним кримінального правопорушення до ЄРДР за №0000131 - з 01 серпня 2023 року.

В силу вимог ст. 24 Закону №2232-XII, саме днем внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо військовослужбовця обумовлюється початок призупинення військової служби особи, що самовільно залишила військову частину.

За відсутності факту самовільного залишення військовослужбовцем військової частини чи місця проходження служби, у військової частини відсутні законодавчо визначені підстави для припинення виплати грошового забезпечення.

За матеріалами справи, службу позивача призупинено з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР 01.08.2023 та знято позивача з грошового забезпечення.

Разом з тим, відповідно до картки особового рахунку № НОМЕР_3 від 22.05.2024, з березня 2023 року виплата грошового забезпечення позивачу не здійснювалась.

Суд вірно вказав, що позивачем факт не знаходження його з 28.01.2023 за місцем несення служби не заперечується. Разом з тим, судом досліджено та прийнято до уваги наявні в матеріалах справи копії колективних заяв від військовослужбовців про перевищення влади або службових повноважень посадовими особами військової частини НОМЕР_1 та до Офісу Генерального прокурора, Дніпровської обласної прокуратури, Територіального управління ДБР, розташованого в м. Полтава про вчинення кримінального правопорушення, ухвалу слідчого суді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 року у справі №202/7471/23 про зобов`язання уповноваженої особи Територіального управління ДБР, розташованого у м. Краматорську внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяви ОСОБА_6 від 11.02.2023 року про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами НОМЕР_2 окремої механізованої бригади Холодний Яр військової частини НОМЕР_1 , виконавши вимоги ст.214 КПК України.

Обставинам, що зазначає позивач у позові як підстави для залишення ним місця несення служби та не виконання, як на його думку, злочинних наказів командира, оцінка має надаватися органами досудового слідства в рамках кримінального провадження, а не судом під час розгляду даної справи.

З огляду на предмет позову, в межах даної справи встановленню підлягають обставини правомірності призупинення служби та дії контракту, а також факт припинення грошового забезпечення, тоді як відмова позивача від виконання бойового розпорядження командира встановленню та дослідженню в рамках даної справи не підлягають.

Позивач у позові визнає факт того, що 29.01.2023 він самостійно разом з іншими військовослужбовцями здав зброю та засоби індивідуального захисту командиру 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, що знаходиться у підпорядкуванні відповідача, - ОСОБА_7 . У подальшому, 04.02.2023 позивач та інші військовослужбовці прибули до місця розташування військової частини, з наміром доповісти керівництву частини про незаконні дії ОСОБА_8 , однак їх не впустили на територію військової частини НОМЕР_1 , оскільки вони, на думку службових осіб відповідача, вважаються особами, що самовільно покинули військову частину та будуть притягнуті до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення позивачем 28.01.2023 розташування підрозділу під час виконання бойових завдань, дії відповідача щодо призупинення військової служби позивача та дії його контракту наказом № 580 від 03.08.2023, обумовлюються саме вимогами п.144-1 Положення №1153/2008, узгоджуються положеннями Порядку № 608 та із ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди, за весь час призупинення військової служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.01.2023 за №34, солдата ОСОБА_1 наказано вважати таким, що 28 січня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 28 січня 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 29 січня 2023 року.

Позивачем цей наказ в межах даного спору не оскаржується, він є діючим, а отже виплати грошового забезпечення у спірний період припинено також і на виконання даного наказу.

Оскільки відповідно до ст.24 Закону №2232-XII припинення виплати грошового забезпечення здійснюється з дня призупинення військової служби (внесення відомостей до ЄРДР), дії відповідача щодо не виплати позивачу грошового забезпечення з 01.08.2023 (день внесення відомостей до ЄРДР щодо позивача) є правомірними. Відомостей щодо поновлення позивача на посаді та військовій службі, а також винесення щодо нього виправдувального вироку або ж закриття кримінального провадження, матеріали справи не містять, а тому є вірними висновки суду, що підстави для поновлення виплати грошового забезпечення позивачу за спірний період відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, підстави для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції у даній справі відсутні.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі № 160/5711/24 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак