Справа № 420/35512/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
03 грудня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Василяка Д.К., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в якому позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченко Ігоря Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №76163656 від 30.09.2024 року;
визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марієнко Артема Олеговича про відкриття виконавчого провадження ВП №76156252 від 02.10.2024 року.
Ухвалою суду від 20 листопада 2024 року адміністративний позов залишено без руху та зазначено, що позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин поважності пропуску строку звернення до суду.
На виконання ухвали, представником позивача надано заяву про усунення недоліків разом із заявою про поновлення строку для її подання в якій зазначено, що 30 вересня 2024 року у застосунку Дія ОСОБА_1 з`явилася інформація про відкриття щодо нього як боржника виконавчого провадження № 76163656, однак жодних попередній листів чи повідомлення про винесення постанови про накладення штрафу до нього надходило. Результат пошуку даного виконавчого провадження у Автоматизованій системі виконавчого провадження вказав, що підставою відкриття виконавчого провадження стала постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12.07.2024 року № 25, згідно якої установлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_2 однак код ЄДРПУО не визначено. Другого жовтня 2024 року ОСОБА_1 через блокування банком його рахунків дізнався про наявність щодо нього виконавчого провадження № 76156252. Результат пошуку даного виконавчого провадження у Автоматизованій системі виконавчого провадження не дав результату. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 04.10.2024 року, ОСОБА_1 виявлено, що підставою відкриття виконавчого провадження стала постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.07.2024 року № 1442, згідно якої установлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_2 код ЄДРПУО не визначено. Другого жовтня 2024 року ОСОБА_1 через блокування банком його рахунків дізнався про наявність щодо нього виконавчого провадження № 76156252. Результат пошуку даного виконавчого провадження у Автоматизованій системі виконавчого провадження не дав результату. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження 04.10.2024 року, ОСОБА_1 виявлено, що підставою відкриття виконавчого провадження стала постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.07.2024 року № 1442, згідно якої установлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, стягувач ІНФОРМАЦІЯ_2 код ЄДРПУО не визначено. Однак обох зазначених постанов ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.07.2024 року № 1442 ОСОБА_1 не отримував, ані у липні 2024 року, ані у жовтні 2024 року. У зв`язку із чим ОСОБА_1 впершу чергу було скеровано зусилля на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 як підстави відкриття виконавчого провадження, строк оскарження яких також становить 10 днів. Позовна заява із відміткою про її подання через систему Електронний суд 07.10.2024 року. Окрім того задля максимально швидкого реагування на ситуацію, що склалася ОСОБА_1 враховуючи відсутність коду ЄДРПУО у ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.10.2024 року було подано скарги на дії виконавця Начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дудіну Т.М., а також Керівнику Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Гусєву О.О. Отримавши відповіді від обох цих вищестоящих органів, останнє з яких датоване 08.11.2024 року, ОСОБА_1 вжив невідкладних заходів щодо оскарження дій виконавця у судовому порядку. Відповідно ОСОБА_1 з жовтня 2024 року вчиняються активні дії щодо захисту своїх інтересів, які свідчать про те, що він не погоджуються із вчинюваними щодо нього діями рішеннями органів влади як ІНФОРМАЦІЯ_3 , так і державними виконавцями. При цьому, практично кожна така дія потребує часу на підготовку документів та збір доказів, оплату офіційних зборів та послуг фахівця, що має професійні правові знання у галузі юридичних наук, і ці обставини є обтяжливим для позивача, особливо враховуючи те, що його рахунки арештовано. До заяви долучено постанову про арешт коштів боржника від 30.09.2024 року та від 08.11.2024 року.
Розглянувши заяву про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає, що за нормами частини третьої статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Разом із тим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за правилами адміністративного судочинства регламентовані приписами статті 287 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
За правилами частини другої статті 287 вказаного Кодексу позовну заяву може бути подано до суду, зокрема: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до частини першої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VІІІ) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як визначено частинами першою-другою статті 74 Закону №1404-VІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

За приписами частини п`ятої цієї статті наведеного Закону визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 74 Закону № 1404-VІІІ є загальною нормою по відношенню до статті 287 КАС України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів державної виконавчої служби, в тому числі до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі № 920/149/18.

На відміну від вищевказаного частина друга статті 287 КАС України встановлює і інші строки звернення до суду, зокрема, десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, статтею 74 Закону України Про виконавче провадження та статтею 287 КАС України передбачено право вибору особи порядку оскарження рішень державного виконавця. При цьому, такі оскарження є альтернативним способом захисту своїх прав.

Скориставшись альтернативним способом захисту своїх прав на оскарження рішення державного виконавця, а саме зверненням з позовною заявою до суду, де відповідачем є відповідний орган ДВС, позивач повинен керуватися статтею 287 КАС України, якою встановлено десятиденний строк для звернення, від дати отримання таких рішень, який обчислюється календарними днями, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.10.2019 у справі №440/1290/19. У цій справі Верховний Суд констатував, що при здійсненні судочинства в спірних правовідносинах адміністративний суд правомірно застосував спеціальну норму, якою визначено порядок обчислення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, тобто КАС України, а не Закон України Про виконавче провадження.

У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.

Обов`язковою умовою для повернення позовної заяви є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої, другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За частиною шостою статті 161 КАС України в разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У позовній заяві позивач вказує, що позивач, не погоджуючись із оскаржуваними постановами державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Вітріченко Ігоря Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП №76163656 від 30.09.2024 року; старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Марієнко Артема Олеговича про відкриття виконавчого провадження ВП №76156252 від 02.10.2024 року, 09.10.2024 року було подано скарги на дії виконавця Начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дудіну Т.М., а також Керівнику Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Гусєву О.О., отримавши відповіді, останнє з яких датоване 08.11.2024 року, ОСОБА_1 вжив невідкладних заходів щодо оскарження дій виконавця у судовому порядку, а тому, на думку позивача, дана позовна заява подана у строк, визначений ч. 2 ст. 287 КАС України.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та мав можливість вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини, адже наслідки для особи настають незалежно від підстав, за яких прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії, а з моменту прийняття такого рішення.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Отже, вирішальним у визначенні строків звернення до адміністративного суду є встановлення фактів, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та мав можливість вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.03.2021 у справі № 580/2465/20, саме із встановленням судом дати отримання учасником виконавчого провадження постанов, винесених у межах виконавчого провадження, тобто часу, з якого йому стало відомо про їх існування, можливо обчислювати строки звернення до суду із позовом про оскарження цих постанов.

У спірному випадку позивач, подавши скаргу на адресу Начальнику Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дудіну Т.М., був обізнаний про наявність оскаржуваних постанов, однак із цим позовом звернувся до суду 15.11.2024, тобто з пропуском десятиденного строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отримання представником позивача 08.11.2024 року про результати розгляду скарги не підміняє собою дати, з якої позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Будучи обізнаним із спірною постановою під час подання скарги, позивач не проявляв розумної зацікавленості та не звертався до адміністративного суду у строк, визначений частиною другою статті 287 КАС України.

При цьому, досудовий (альтернативний) порядок вирішення спору щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавцем не відміняє обов`язок учасника виконавчого провадження дотримуватись строків звернення до адміністративного суду, визначених частиною другою статті 287 КАС України.

Положеннями спеціальної процесуальної норми, якою врегульовані строки на звернення до суду з позовом до державного виконавця, не передбачена можливість відстрочення таких строків з врахуванням часу на досудове врегулювання спору.

Аналогічні обставини були предметом перегляду судових рішень попередніх інстанцій Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.10.2020 у справі № 240/6005/18 та у постанові від 31 січня 2023 року № 320/9598/22.

Відтак, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження й отримання 08.11.2024 року відповіді про результати розгляду скарги не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.01.2023 у справі №420/7598/22.

За змістом частини 1 статті123, частини 6 статті161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справіВАТ«Нафтова компаніяЮкос» проти росії).

Окрім того, згідно із пунктом 46 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі (надалі по тексту також - Рішення Суду) «Устименко проти України» (заява №32053/13 від 29.01.2016), одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений «особливими і непереборними» обставинами.

У пункті 47 Рішення Суду зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбаченихКАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 за №17-рп/2011визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім цього, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Суд звертає увагу позивача, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення суб`єкта владних повноважень та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07.07.1989).

Суд констатує, що заява про поновлення строку звернення не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду, а доводи позивачів не спростовують позиції суду щодо наявності підстав для обмеження права на звернення до суду десятиденним строком.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував дотримання строків звернення до суду щодо заявлених позовних вимог та не подав належних і допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви з наведеними позовними вимогами у межах строку, встановленого процесуальним законом.

Отже, недоліки позову не усунені позивачем у строк, встановлений судом.

Згідно з п. 1 ч.4ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що вимоги суду, викладені в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 р., не виконані, недоліки позову не усунені позивачем, суд вважає, що в даному випадку наявні всі передбачені законом умови для застосування наслідків, передбачених п. 1 ч. 4ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, позов слід повернути позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 169, 248, 294, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови повернути без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи періодичну відсутність електроенергії у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду, повний текст ухвали складено та підписано суддею 03.12.2024 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.287 КАС України.

Суддя Д.К. Василяка