Справа № 160/19929/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 - не надання солдату в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 інформації щодо винесених відносно нього наказів командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2022 № 78А-РС, від 03.08.2022 № 2/43-РС, від 20.04.2023 № 88-РС та їх належним чином. засвідчених копій;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати солдату в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_1 інформацію щодо винесених відносно нього наказів командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2022 № 78А-РС, від 03.08.2022 № 2/43-РС, від 20.04.2023 № 88- РС та їх належним чином засвідчених копій.
Ухвалою суду від 05.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення (виклику) учасників справи.
06.08.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ВЧ НОМЕР_1 проти задоволення позову заперечує та зазначає, що 18.07.2024 від громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надійшло звернення від 06.07.2024, в якому вони просили надати витяги із наказів командира ВЧ НОМЕР_1 , які стосуються їх військової служби у ВЧ НОМЕР_2 . Командиром ВЧ НОМЕР_1 на зазначене звернення надано відповідь від 22.07.2024 № 1665/ВихЗВГ/781, у якій заявникам по суті їх звернення було повідомлено, що у вказаному зверненні не зазначено, які саме витяги із наказів про проходження військової служби заявники просять надати. Також повідомлено, що Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, що затверджена наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280, не передбачає доведення наказів військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину, шляхом направлення витягів із наказів поштовим зв`язком. Для отримання витягів із наказів, що стосуються проходження військової служби, запропоновано заявникам особисто прибути до служби персоналу ВЧ НОМЕР_1 за тимчасовим місцем дислокації ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , подати відповідну заяву та отримати витяги із наказів, що стосуються заявників. Окрім того, до колективного звернення заявників не було додано жодного документу, який міг би ідентифікувати осіб, що підписали зазначене звернення. Саме звернення не було нотаріально посвідчене, що не дало можливості військовій частині однозначно що заява підписана саме особами які звертались з цим зверненням. Оскільки запитувана заявниками інформація, є службовою інформацією, відповідно до вимог статей 21, 22 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII не може бути надана особам, які не мають відповідного доступу до такої інформації. Окрім того, оскільки звернення подано у формі, яка не дає можливості ідентифікувати осіб, які підписали зазначене звернення, запитувана інформація містить персональні військовослужбовців та не належить до публічної інформації, така інформація, відповідно до статей 11, 14, 16 Закону України «Про захист персональних даних» не може бути розповсюджена без згоди осіб на розголошення такої інформації. У зв`язку із викладеним, командиром ВЧ НОМЕР_1 заявникам, в тому числі позивачу у цій справі, було повідомлено, що для отримання витягів із наказів про їх військову службу слід прибути до військової частини, подати особисту заяву встановленим порядком та отримати відповідні витяги що стосуються їх військової служби.
06.08.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про отримання підтвердження повноважень представника відповідача.
Ухвалою суду від 09.08.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів відмовлено.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 20.03.2022 №40 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано в списки частини та призначено до 232 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » солдата ОСОБА_1 старшим розвідником 2 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ВОС 106847А, шпк «старший солдат».
Вважати таким, що з 20.03.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою, встановити посадовий оклад у розмірі 2820 грн на місяць, 5 тарифний розряд.
Підстава: укази Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та №69/2022.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою «Про надання витягів з наказів» від 06.07.2024, в якій останні просили надати їм витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 , що безпосередньо стосуються проходження ними військової служби у ВЧ НОМЕР_2 .
В частині, що стосується позивача у ВЧ НОМЕР_1 було запитано наступні накази:
наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.08.2022 №2/43-РС про звільнення з займаної посади, зарахування у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 з утриманням в списках ВЧ НОМЕР_2 ;
наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.04.2023 № 88-РС про призупинення військової служби;
наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2022 №78А-РС про звільнення з займаної посади з призначенням на іншу посаду або інших наказів про переміщення до інших підрозділів.
До відзиву представником відповідача долучено лист-відповідь командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.07.2024 на звернення від 06.07.2024 «Про надання витягів з наказів» та викладено повідомлення наступного змісту:
«Перший абзац вашого звернення містить прохальну частини щодо надання вам витягів із наказів, однак не зазначено, які саме витяги із наказів про проходження вами військової служби, ви просите надати.
У подальшому, звернені ви ставите під сумнів наявність витягів із наказів, на які посилається представник військової частини у процесуальних документах, що подаються останнім до судових органів.
Ураховуючи викладене у зверненні, повідомляю що всі накази командира військової частини НОМЕР_1 , на які посилається представник військової частини НОМЕР_1 у процесуальних документах, які подаються до судових органів, існують.
Також повідомляю, що Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, що затверджена наказом Міністерства оборони України 15.09.2022 № 280, не передбачає доведення наказів військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину, шляхом направлення витягів із наказів поштовим зв`язком.
Для отримання витягів із наказів, що стосуються проходження вами військової служби, пропоную вам особисто прибути до служби персоналу військової частини НОМЕР_1 та ознайомитися з наказами, що вас стосуються.».
Доказів направлення цього листа заявникам матеріали справи не містять.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з такого.
Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
На підставі частини 1 статті 14 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Згідно зі статтею 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Положеннями частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Порядок розгляду заяв (клопотань) визначено, зокрема, в частинах 1, 3 статті 15 зазначеного Закону, відповідно до якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
На підставі статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону № 393/96-ВР містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема, до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення по суті поставленого питання і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).
Згідно із статтею 1, пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Згідно з частиною першою та другою статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 вказаного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
За правилами частини 1 статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1)конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частина 2 статті 6 Закону № 2939-VI).
При цьому, стаття 9 Закону № 2939-VI до службової відносить інформацію:
1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;
2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці (частини перша цієї статті).
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина друга статті 9 Закону № 2939-VI).
Згідно із частиною 3 статті 9 Закону № 2939-VI перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 грудня 2019 року у справі №9901/249/19 висловила наступний правовий висновок: "Належність запитуваної інформації до службової на підставі статті 9 Закону № 2939-VІ не є єдиною підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається за умови застосування її розпорядником у сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ".
Слід також зазначити, що вимоги пунктів 1-3 частини 2 статті 6 Закону № 2939-VІ є "трискладовим тестом", який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації").
Для визначення можливості обмеження доступу до інформації застосовується трискладовий тест за частиною 2 статті 6 Закону: якщо розпорядником інформації встановлено, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, такий розпорядник інформації має встановити вид інформації з обмеженим доступом, за якою звернувся запитувач (конфіденційна, таємна або службова). Наступний крок - потрібно визначити, чи запитувана інформація стосується інтересів національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, чи можливі заворушення або злочини при наданні доступу до запитуваної інформації, чи в інтересах охорони здоров`я населення обмеження доступу до цієї інформації, чи не постраждає репутація або права інших людей у результаті надання доступу до цієї інформації, чи отримана запитувана інформація конфіденційно, чи стосується дана інформація питання авторитету й неупередженості правосуддя. Якщо на всі поставлені питання відповідь негативна, розпорядник інформації надає доступ до запитуваної інформації.
Якщо хоча б на одне з поставлених вище питань є позитивна відповідь - розпорядник інформації має визначити, чи не буде розголошенням запитуваної інформації завдана істотна шкода зазначеним інтересам, наявність яких у запитуваній інформації він встановив.
Якщо відповідь на це питання негативна - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до зазначеної інформації. Якщо відповідь на це питання позитивна - розпорядник інформації визначає: чи переважає шкода від оприлюднення такої інформації над суспільним інтересом в її отриманні. При позитивній відповіді на питання запитувачу інформації буде відмовлено в наданні доступу до запитуваної інформації. При негативній відповіді - розпорядник інформації надає запитувачу доступ до запитуваної інформації .
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації, є застосовування до такої інформації "трискладового тесту".
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18 (провадження № 11-840апп18).
Згідно з пунктом 1 розділу І Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735 (далі Інструкція №735), ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
На підставі пункту 4 розділу І Інструкції №735 у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.
Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції №735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України Про звернення громадян їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
У відповідності до пункту 2 розділу ІІ Інструкції №735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Згідно з пунктом 14 розділу ІІ Інструкції №735 щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України Про звернення громадян.
На підставі пункту 3 розділу ІІІ Інструкції №735 після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління, командирами військових частин працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії):
уносить до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян або реєстраційно-контрольної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян;
здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам;
забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.
Згідно з пунктами 4, 5 розділу ІІІ Інструкції №735 термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу ІІІ Інструкції №735 звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.
Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини.
Як встановлено судом, в обґрунтування доводів відповідач зазначає про те, що запитувана позивачем інформація не відповідає ознакам публічної інформації, а є службовою інформацією.
При цьому відповідач не обґрунтовує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає праву позивача знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Зі змісту поданого запиту (заяви) встановлено, що, зокрема позивач, просив надати витяги з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 , що безпосередньо стосуються проходження ним військової служби у ВЧ НОМЕР_2 .
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи частини сьомої статті 6 Закону №2939-VI, згідно яких обмеженню у доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Отже, у разі наявності у запитуваних документах конфіденційної інформації, відповідач повинен надавати копії запитуваних документів, з яких шляхом ретушування вилучати відомості, доступ до яких обмежено відповідно до закону.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.11.2019 у справі №1240/2978/18.
Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно та необґрунтовано відмовлено позивач у наданні запитуваної інформації.
За викладених обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 повторно розглянути заяву «Про надання витягів з наказів» від 06.07.2024 в частині надання солдату ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 інформацію щодо винесених відносно нього наказів командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2022 № 78А-РС, від 03.08.2022 № 2/43-РС, від 20.04.2023 № 88- РС та їх належним чином засвідчених копій, з урахуванням висновків суду.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частинами 3 -5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог; у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Позивач просить стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу. Втім матеріали справи не містять відповідних доказів щодо понесення ОСОБА_1 таких витрат.
Таким чином, питання розподілу понесених позивачем судових витрат (на професійну правничу допомогу) буде розглянуто судом після надання позивачем відповідних доказів в порядку статей 143, 252 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині ненадання солдату Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 інформації щодо винесених відносно нього наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2022 №78А-РС, від 03.08.2022 №2/43-РС, від 20.04.2023 №88-РС та їх належним чином засвідчених копій.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву «Про надання витягів з наказів» від 06.07.2024 в частині надання солдату Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 інформації щодо винесених відносно нього наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.06.2022 №78А-РС, від 03.08.2022 №2/43-РС, від 20.04.2023 №88-РС та їх належним чином засвідчених копій, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар