Справа № 300/6654/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" листопада 2024 р. справа № 300/6654/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі
судді Могили А.Б.,
секретаря судового засідання Микитчук Р.Р.,
представника позивача Ромась А.І.,
представника відповідача військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ,
представника відповідача військової частини НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ромась Анастасія Ігорівна, до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») про визнання протиправними та скасування наказів,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ромась Анастасія Ігорівна, звернувся в суд із позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») про визнання протиправними та скасування наказів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що пунктом 3 наказу військової частини НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») №340 від 20.08.2024 протиправно переведено ОСОБА_3 з посади командира стрілецької роти батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади на посаду заступника командира стрілецької роти батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади. Крім цього, пп.1, 2 п.1.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2509 від 25.08.2024 на ОСОБА_3 безпідставно накладено дисциплінарні стягнення «Сувора догана». Тому, слід визнати протиправними та скасувати п.3 наказу військової частини НОМЕР_2 №340 від 20.08.2024 та пп.1, 2 п.1.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2509 від 25.08.2024.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_3 з 2022 року проходить військову службу під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно з п.3 витягу з наказу військової частини НОМЕР_2 №340 від 20.08.2024 у відповідності до п.82, 83, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ позивача звільнено з посади командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади та призначено на посаду заступника командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади. Звернула увагу, що п.82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено вичерпний перелік підстав для переведення військовослужбовця на нижчу посаду, і жодна з таких підстав не визначена в наказі №340 від 20.08.2024. Вказала, що позивач згоди на переведення не надавав та рапорт про переведення не писав. Зауважила, що під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення військових посад, переважне право на призначення надається військовослужбовцям з вищою кваліфікацією і вищою оцінкою службової діяльності. При рівних показниках в оцінці службової діяльності і кваліфікації перевага в призначенні надається військовослужбовцям, зокрема які є учасниками бойових дій, інвалідами війни та особами, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте відповідачем не враховано, що позивач є учасниками бойових дій. Також, згідно з пп.1, 2 п.1.3. наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2024 №2509 за низьку виконавчу дисципліну, за неналежне виконання службових обов`язків та відсутність контролю за особовим складом у відповідності до пункту «в» статті 48, статті 55 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України на позивача накладено дисциплінарні стягнення «Сувора догана». Вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 не було з`ясовано чи вчиняв саме позивач порушення дисципліни, яким чином він не виконав своїх обов`язків, в чому саме проявилося не контролювання особового складу, а також не встановлено належним чином обставин вчиненого правопорушення, його наслідки, ступінь вини військовослужбовця. Так, ст.84, 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. При цьому, про зазначений наказ позивач дізнався вже після його прийняття, пояснення у нього не відбиралися. Таким чином, наказ №2509 від 25.08.2024 не відповідає критеріям обґрунтованості, порушує права позивача на участь у процесі прийняття рішення, а відтак є протиправним.
Відповідач військова частина НОМЕР_1 скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що пункт 1.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2024 №2509 стосується командного складу 2 стрілецької роти, а саме командира роти, головного сержанта роти, сержанта із матеріального забезпечення роти, згідно з яким вказані особи притягнуті до дисциплінарної відповідальності за низьку виконавську дисципліну, неналежне виконання службових обов`язків та відсутність контролю за особовим складом. Так, військовослужбовці 2 стрілецької роти, які є підлеглими командира роти ОСОБА_3 , а саме молодший сержант ОСОБА_4 , солдат ОСОБА_5 , матрос ОСОБА_6 , виявлені за місцем тимчасового розташування підрозділу з ознаками алкогольного сп`яніння в місті Краматорську Донецької області, що розташоване за 20 кілометрів від лінії фронту, що підтверджується актами огляду на стан алкогольного сп`яніння від 16.08.2024. Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Тобто, командир з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини правопорушника має право призначити службове розслідування. Таким чином, обов`язок щодо призначення службового розслідування за кожен дисциплінарний проступок у командира відсутній. Вважає, що склад дисциплінарного проступку зі сторони позивача підтверджують протоколи стосовно військовослужбовців 2 стрілецької роти про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.
Відповідач військова частина НОМЕР_2 скористався правом подання відзиву на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечив. У відзиві зазначив, що пунктом 3 наказу від 20 серпня 2024 року №340 ОСОБА_3 , який проходив військову службу у НОМЕР_3 окремій мотопіхотній бригаді на посаді командира стрілецької роти стрілецького батальйону, звільнено із займаної посади та призначено заступником командира стрілецької роти стрілецького батальйону цієї самої бригади. Підставою для включення позивача до спірного наказу став поданий командиром військової частини НОМЕР_1 план переміщення особового складу військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2024 №4031. Згідно з абзацом 2 пункту 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. Пункт 82 вказаного Положення визначає причини і підстави призначення військовослужбовців на вищі, рівнозначні та нижчі посади, а також відповідно до підпункту 6 передбачає призначення військовослужбовців на посади, передбачені штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану. При цьому, призначення на посади відповідно до підпункту 6 пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України для доукомплектування Збройних Сил України здійснюється без врахування критеріїв «вища/рівнозначна/нижча». Вважає, що наведені обставини в сукупності і взаємозв`язку із нормами закону вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_2 .
У відповіді на відзив військової частини НОМЕР_2 представник позивача вказала, що відповідач не мав повноважень на прийняття спірного наказу про переведення позивача, оскільки він згоди на таке переведення не надавав, рапорт про переведення не писав. Вважала, що відповідач також не врахував підстави за якими здійснюють переміщення, зокрема те, що фактично позивач проживав з батьками за одним адресом та здійснював певний догляд за ними. Звернула увагу, що відповідачем при переведенні на нижчу посаду також не було з`ясовані підстави, передбачені п.112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та не враховані положення Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом МОУ №170 від 10.04.2009 року. Тому, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача у відповіді на відзив військової частини НОМЕР_1 вказала, що відповідач, посилаючись на складені 17.08.2024 протоколи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.172-20 КУпАП щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які начебто були підлеглими ОСОБА_3 , не надав доказів їх перебування, на момент вчинення таких правопорушень, у підпорядкуванні саме позивача. Зауважила, що службове розслідування про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не було проведено, що позбавило позивача можливості надати свої пояснення та ознайомитися з результатами такого службового розслідування. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач військова частина НОМЕР_1 вказав, що згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Отже, Дисциплінарний статут Збройних Сил України допускає можливість накладення командиром дисциплінарного стягнення на військовослужбовця і без проведення службового розслідування. Зауважив, що молодший лейтенант ОСОБА_3 підпорядковується командиру 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_7 і був прямим командиром для молодшого сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 та матроса ОСОБА_6 . Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 .
Крім цього, військовою частиною НОМЕР_1 долучено 05.10.2024 до матеріалів справи копії матеріалів службового розслідування, проведеного відповідно до наказу від 31.08.2024 №2606 «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 », які суд протокольною ухвалою від 11.11.2024 визнав неналежними та недопустимими доказами по справі, оскільки такі матеріали не містять інформацію щодо предмета доказування та не є засобами доказування обставин справи (т.1, а.с.163-181).
Позивачем 28.10.2024 долучено до матеріалів справи, зокрема фотокопію відпрацьованих ним робочих карт та копії рапортів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.2, а.с.12-18).
Військовою частиною НОМЕР_1 подано 28.10.2024 подано до суду копії матеріалів службового розслідування, проведеного відповідно до наказу від 05.09.2024 №2652 «Про призначення службового розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли відмові приймати посаду заступника командира стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 20.08.2024 №340 ОСОБА_3 », які суд протокольною ухвалою від 11.11.2024 також визнав неналежними та недопустимими доказами по даній справі, оскільки такі матеріали не містять інформацію щодо предмета доказування та не є засобами доказування обставин справи (т.2, а.с.41-77).
Крім цього, 21.11.2024 відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 долучено до матеріалів справи додаткові докази. Вказав, що пунктами 11, 27 та 29 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2024 №278-РС молодшого сержанта ОСОБА_4 звільнено з посади у 2 стрілецькій роті НОМЕР_4 стрілецького батальйону та призначено на посаду в запасній роті військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 звільнено з посади у 2 стрілецькій роті НОМЕР_4 стрілецького батальйону та призначено на посаду в запасній роті військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_6 звільнено з посади у 2 стрілецькій роті НОМЕР_4 стрілецького батальйону та призначено на посаду в запасній роті військової частини НОМЕР_1 . Такі пункти наказу реалізовано 17.08.2024, після того, як військовослужбовці здали посаду та прийняли нову (т.2, а.с.157-168).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представником позивача 14.11.2024 подано клопотання про збільшення розміру позовних вимог згідно з яким, крім вищевказаних позовних вимог, просила суд визнати протиправним та скасувати п.64 наказу від 26.10.2024 №444 про скасування через нереалізованість пункту 3 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.08.2024 №340 про призначення молодшого лейтенанта ОСОБА_3 - заступником командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади (т.2, а.с.99).
Згідно з ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про збільшення розміру позовних вимог в справі.
В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала з тих же підстав, що викладені в позовній заяві та у відповідях на відзиви. Просила позов задовольнити.
Представник відповідача військової частини НОМЕР_1 в судових засіданнях щодо задоволення позову заперечив з тих самих підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, запереченні на відповідь на відзив та додаткових поясненнях по справі. Просив суд в задоволенні позову до військової частини НОМЕР_1 відмовити.
Представник відповідача військової частини НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») в судових засіданнях позовні вимоги не визнала і зазначила, що відповідачем не допущено протиправності під час прийняття наказу від 20 серпня 2024 року №340 щодо позивача, а тому позовні вимоги до військової частини НОМЕР_2 задоволенню не підлягають.
Суд, у відповідності до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, заслухавши усні пояснення представника позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 19.03.2024 №109 ОСОБА_3 призначено командиром стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить запис у посвідченні офіцера серії НОМЕР_5 (т.1, а.с.24-25).
Згідно з пунктом 3 витягу із наказу командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.08.2024 №340 відповідно до п.82, 83, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивача звільнено із займаної посади командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади та призначено на посаду заступника командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади (т.1, а.с.17).
Крім цього, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2024 №2509 оголошено дисциплінарні стягнення військовослужбовцям особового складу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зокрема в абз.2-3 п.1.3 наказу передбачено, що 14.08.2024 командиром 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 на командира 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 (за низьку виконавчу дисципліну) та відповідно до пункту «в» статті 48, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана». Пізніше, а саме 16.08.2024, командиром 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 на командира 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 (за неналежне виконання службових обов`язків та відсутність контролю за особовим складом) відповідно до пункту «в» статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана» (т.1, а.с.18-22).
Вважаючи спірні пункти вищевказаних наказів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позов до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
При вирішенні даного спору судом застосовані нормативно - правові акти в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
В силу статті 65 Основного Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частинами першою - четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
До видів військової служби, за частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ, відносено: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб офіцерського складу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VІІІ (надалі - Закон №389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закон №1932-XII).
Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, оголошено про проведення загальної мобілізації.
Період дії правового режиму воєнного стану на момент виникнення публічно-правового спору в даній справі продовжував тривати.
Законом України від 24.03.1999 №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові (п.35 Статуту).
Таким чином, військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Відповідно до Закону №2232-ХІІ Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби (п.1 Положення №1153/2008).
Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
В пп.1 п.81 Положення №1153/2008 передбачено, що призначення на посади військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців, яка затверджується Міністром оборони України.
Просування по службі військовослужбовців здійснюється за рейтинговим принципом та за умови перебування військовослужбовців у резерві. Для осіб офіцерського складу при просуванні по службі обов`язково враховуються черговість проходження ними військової служби на командних, штабних та інших посадах в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах. Особи офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у порядку просування по службі можуть бути переміщені на вищу посаду, якщо вони вислужили встановлені Міністерством оборони України строки перебування на попередній посаді (пункти 85-87 Положення №1153/2008).
Абзацом 2 пункту 257 Положення №1153/2008 встановлено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
При цьому, в п.112 Положення №1153/2008 зазначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
З системного аналізу наведених норм слідує, що в особливий період військовослужбовці призначаються на нижчі посади без їх згоди за наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Як вже встановлено судом, відповідно до пункту 3 витягу із наказу командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 20.08.2024 №340 позивача звільнено із займаної посади командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади та призначено на нижчу посаду - заступника командира стрілецької роти стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади (т.1, а.с.17).
Як наслідок, суд доходить висновку, що видаючи оскаржуваний наказ, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, наданих йому чинними нормами вищезазначених нормативних актів.
Доводи представника позивача про те, що відповідач не врахував підстави за якими здійснюють переміщення, зокрема те, що фактично позивач проживав з батьками за одним адресом та здійснював певний догляд за ними, суд вважає необґрунтованими, оскільки потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, підтверджується відповідними документами. Доказів здійсненню ОСОБА_3 догляду за його батьками представником позивача не надано.
Таким чином, вимога позивача про визнання протиправним та скасування п.3 витягу з наказу військової частини НОМЕР_2 №340 від 20.08.2024 є необґрунтованою і такою, що до задоволення не підлягає.
Стосовно позову в частині визнання протиправним та скасування п.1.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2509 від 25.08.2024 про накладення двох дисциплінарних стягнень «сувора догана» на ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.
Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Статтею 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Згідно зі ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність (ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
В ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України наведений перелік дисциплінарних стягнень, що можуть накладатися на військовослужбовців, до якого включено сувору догану (пункт «в» статті 48).
До командирів, які наділені правом накладати дисциплінарні стягнення на підлеглих військовослужбовців віднесено командира бригади (полку, корабля 1 рангу), який має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а»-«ґ», а також пунктами «д»-«ж» (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 цього Статуту (ст.55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Тобто, проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини є правом командира, який приймає рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, а не його обов`язком.
З огляду на наведене, суд відхиляє як безпідставні доводи представника позивача про те, що службове розслідування щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення не було проведено, що позбавило позивача можливості надати свої пояснення та ознайомитися з результатами такого службового розслідування, оскільки проведення службового розслідування є правом командира, який приймає рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.
Згідно зі ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
За приписами ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Як вже зазначалося судом вище, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2024 №2509 оголошено про накладення дисциплінарних стягнень на військовослужбовців особового складу 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Зокрема в абз.2-3 п.1.3 цього наказу зазначено, що 14.08.2024 командиром 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 на командира 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 (за низьку виконавчу дисципліну) та відповідно до пункту «в» статті 48, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана», а 16.08.2024 командиром 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 на командира 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 (за неналежне виконання службових обов`язків та відсутність контролю за особовим складом) відповідно до пункту «в» статті 48 та статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана» (т.1, а.с.18-22).
Як вбачається з рапорту від 27.10.2024 командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , останнім 15.08.2024 подано рапорт заступнику командира з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомлено, що 14.08.2024 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» на підлеглого - командира 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_6 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 . Накладення такого заходу дисциплінарного реагування пояснюються низькою виконавською дисципліною позивача та невідпрацюванням останнім робочих карт, інших оперативно-бойових документів як командиром роти (т.2, а.с.22 на звороті).
Судом під час розгляду справи встановлено наявність робочих карт командира 2 Бр 2 Сб 56 Омпбр.
Водночас, у судовому засіданні представник військової частини НОМЕР_2 вказала, що робочі карти, які велися позивачем, містять неповну інформацію та не відповідають вимогам законодавства.
Суд вважає такі аргументи необґрунтованими, оскільки, накладення на позивача дисциплінарного стягнення «сувора догана» зумовлене невідпрацюванням ним робочих карт, а не правильністю їх складання.
В свою чергу, представниками відповідачів не наведено суду переконливих та беззаперечних доказів того, що позивачем, як командиром 2 Бр 2 Сб 56 Омпбр допущено невідпрацювання робочих карт, інших оперативно-бойових документів як командиром роти.
В ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Суд констатує, що відповідачем не надано доказів, які підтверджують низьку виконавську дисципліну позивача.
Окрім вищенаведеного, суд зазначає, що в провину позивача за неналежне виконання службових обов`язків та відсутність контролю за особовим складом занесено перебування 16.08.2024 військовослужбовців 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 : молодшого сержанта ОСОБА_4 ; солдата ОСОБА_5 ; матроса ОСОБА_6 , - за місцем тимчасового розташування підрозділу в стані алкогольного сп`яніння, за фактом чого були складені протоколи про військові адміністративні правопорушення згідно з ч.3 ст.172-20 КУпАП від 17.08.2024 за №ДНК-2/4413, №ДНК-2/4412 та №ДНК-2/4411 (т.1, а.с.85-101).
З цього приводу судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.08.2024 №278-РС (пункти 11, 27 та 29) молодшого сержанта ОСОБА_4 звільнено з посади у 2 стрілецькій роті НОМЕР_4 стрілецького батальйону та призначено на посаду у запасній роті військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 звільнено з посади у 2 стрілецькій роті НОМЕР_4 стрілецького батальйону та призначено на відповідні посади у запасній роті військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_6 звільнено з посади у 2 стрілецькій роті 2 стрілецького батальйону та призначено на посаду у запасній роті військової частини НОМЕР_1 (т.2, а.с.159, 162, 165).
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що на станом на 16.08.2024 (дату вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.172-20 КУпАП) вищевказані військовослужбовці не були підлеглими ОСОБА_3 , оскільки з 14.08.2024 їх звільнено та призначено на посади у запасній роті військової частини НОМЕР_1 .
Доводи представника відповідача військової частини НОМЕР_1 про те, що такі пункти наказу реалізовано тільки 17.08.2024, після того, як вказані військовослужбовці здали посаду та прийняли нову, суд вважає безпідставними, оскільки відповідних доказів на підтвердження таких доводів не представив. При цьому, призначення на посаду раніше здачі попередньої посади суперечить нормам Положення №1153/2008.
З огляду на наведене, суд вважає, що на позивача накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана» за відсутність контролю за військовослужбовцями, які станом на 16.08.2024 вже не перебували в його безпосередньому підпорядкуванні.
У зв`язку з цим суд констатує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів на підтвердження неналежного виконання позивачем його службових обов`язків.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що оскаржений наказ №2509 від 25.08.2024 щодо накладення на позивача дисциплінарних стягнень «сувора догана» є необґрунтованим і таким, що винесений без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Як наслідок, п.1.3 наказу №2509 від 25.08.2024 в частині накладення двох дисциплінарних стягнень «сувора догана» на ОСОБА_3 , який прийнятий військовою частиною НОМЕР_1 , підлягає до скасування.
Решта аргументів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Підсумовуючи наведене вище суд вважає, що позов ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ромась А.І., до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») про визнання протиправними та скасування наказів підлягає до часткового задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати п. 1.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2509 від 25.08.2024 в частині накладення двох дисциплінарних стягнень «сувора догана» на ОСОБА_3 .
В задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.

Рішення складене в повному обсязі 04 грудня 2024 р.