Справа № 420/25416/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ), у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 24.03.2022 року по 20.05.2023 р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній з 29.01.2020);

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24.03.2022 р. по 31.12.2022 р. з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок додаткових видів грошового забезпечення, а саме грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 24.03.2022 р. по 31.12.2022 р. ОСОБА_1 , з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 р. по 20.05.2023 р. з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок додаткових видів грошового забезпечення, а саме грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань за період з 01.01.2023 р. по 20.05.2023 р. ОСОБА_1 , з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_5 , яка полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає в не виплаті компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по листопад 2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по листопад 2023 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_5 , яка полягає в не виплаті компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з листопада 2023 року по червень 2024 року включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з листопада 2023 року по червень 2024 року включно;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_5 щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 роки;

стягнути з військової частини НОМЕР_5 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26.06.2024 року по день фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.03.2022 року № 131-ОС позивача зараховано у списки особового складу загону та на всі види забезпечення. Згідно витягу з наказу в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №723-ОС від 07.11.2023 року позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Натомість, наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 08.11.2023 року № 541-ОС позивача зараховано у списки особового складу загону та на всі види забезпечення. Згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 26.06.2024 року.

Проте, як стверджує позивач, у період проходження військової служби йому не у повному розмірі виплачувалось грошове забезпечення, з огляду на наступне.

Щодо перерахунку грошового забезпечення з 24.03.2022 по 31.12.2022 рр. та з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року позивач вказує, що нарахування та виплата грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення здійснювалось без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови Кабінет Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704.

Для досудового вирішення вказаного питання позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 з заявою про перерахунок грошового забезпечення, однак листом від 25.05.2024 року відповідачем було відмовлено у задоволенні вказаної заяви, що стало однією з підстав звернення до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 про скасування пункту 6 Постанови КМУ №103, посадовий оклад та оклад за військовим званням розраховується шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року №704.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивач зазначив, що має право на відповідну допомогу на підставі абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та розд. ХХХІІ Порядку №260.

У своїх доводах позивач посилається на те, що оскільки він звільнений у відставку за п. «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

11.07.2024 року засобами поштового зв`язку позивач направив рапорт на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, однак відповіді станом на дату звернення з цим позовом до суду не було отримано, виплату не проведено. Відтак, бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як вважає позивач, є протиправною.

Щодо виплати компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по травень 2024 року, позивач зазначив, що Постановою КМУ № 244, яка набрала чинності 24.03.2023 року, розширено перелік осіб, доходи яких у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором, надано відповідні пільги особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, на підставі відповідних витягів з наказів. Таким чином, грошове забезпечення військового службовця не підлягає оподаткуванню військовим збором. Тому утриманий військовий збір за період з березня 2022 року по червень 2024 року, як вважає позивач, підлягає поверненню.

Щодо позовних вимог в частині матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік позивач зазначив, що має право на таку допомогу, оскільки відповідно рішення Міністра оборони України від 16.01.2024 № 183/уд матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини. При звільненні позивачем було написано рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Разом з рапортом при звільненні позивачем було надано довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №681570 (третя група інвалідності причина інвалідності: травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини) та медичну документацію про перебування на лікуванні. Однак, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивачу за 2024 рік виплачено не було.

Щодо стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26.06.2024 року по день фактичної виплати позивач посилався на приписи ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України щодо відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Також у позовній заяві наведений попередній розрахунок суми судових витрат, який складається з витрат на правову допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.

Заява про розподіл судових витрат з доказами їх понесення на дату прийняття судом рішення у справі не надійшла.

Ухвалою суду від 19.08.2024 року адміністративний позов залишено без руху та повідомлено позивача, що виявлені недоліки мають бути усунуті шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 та доказів поважності причин його пропуску.

Позивач надав заяву про усунення недоліків, в якій просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Ухвалою суду від 04.10.2024 року поновлено позивачу пропущений з поважних причин строк звернення до суду із цим позовом; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

21.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від військової частини НОМЕР_5 ( НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України).

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідач пояснював, що позивача було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з огляду на що відповідно до абзацу 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України. На виконання пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 було затверджено Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі Порядок № 460). Відповідно до пункту 1 Порядку № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення. Наявне право позивача на отримання одноразової допомоги саме в такому розмірі зазначено в Наказі № 397-ОС, згідно архівної відомості № 1 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року (додаток до позовної заяви, рядок 65) виплачена в повному обсязі, отже в/ч НОМЕР_5 діяла у повній відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 460.

Щодо виплати компенсації військового збору, відповідач пояснював, що згідно з абз. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1161 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2023 року № 244, позивач набув право на компенсацію військового збору лише за ті періоди, коли брав безпосередню участь в бойових діях та інших заходах, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), тобто в період з 01 серпня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 14 січня 2023 року по 22 січня 2023 року, про що позивач сам зазначає. Водночас, позивач був зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення (в тому числі грошового) у в/ч НОМЕР_5 лише з 08 листопада 2023 року, що підтверджується наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 08 листопада 2023 року № 541-ОС (додаток до позовної заяви). Таким чином, протягом проходження військової служби в в/ч НОМЕР_5 позивач не набув права на пільгу з оподаткування військовим збором, так як не брав безпосередню участь в бойових діях та інших заходах, не перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), отже в/ч НОМЕР_5 правомірно утримували з грошового забезпечення позивача військовий збір, діючи у повній відповідності до Податкового кодексу України та Постанови № 1161. Тому заявлена до в/ч НОМЕР_5 позовна вимога щодо виплати компенсації військового збору є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 рік відповідач пояснював, що відповідно до пункту 1 глави 6 розділу IV Інструкції № 558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Відповідно до пункту 2 Інструкції № 558, матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою. Позивач не звертався до керівництва в/ч НОМЕР_5 з відповідним рапортом. Крім того 15 жовтня 2024 року на картковий рахунок позивача надійшла матеріальна допомога у сумі 1093,35 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6494 від 14 жовтня 2024 року, отже спірна складова в цій частині відсутня взагалі.

Щодо стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26 червня 2024 року по день фактичної виплати, відповідач пояснював, що позивача було виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_5 наказом № 397-ОС від 26 червня 2024 року. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивач отримав 15 жовтня 2024 року, позаяк в/ч НОМЕР_5 фактично не мали можливість розрахувати позивача за даним видом виплати в день виключення зі списків особового складу, оскільки позивач не подав відповідний рапорт, в тому числі при звільненні, не надавши в/ч НОМЕР_5 достатнього часу на опрацювання його рапорту, проведення засідання комісії, та видання наказу на виплату.

Також відповідач заперечував щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, посилаючись на неспівмірність витрат на оплату послуг представника позивача із реальним обсягом наданих послуг, їх якістю та витраченим часом.

21.10.2024 року від НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшло окреме клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

25.10.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

У відзиві зазначено, що в період спірних правовідносин з березня 2022 року по травень 2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , а тому перебував й на фінансовому забезпеченні. При цьому позивач не звільнявся з військової служби у військовій частині НОМЕР_2 в листопаді 2023 року, а переведений для подальшого проходження служби в іншу частину НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України, де продовжив проходити військову службу, з якої, в подальшому, він був звільнений в запас Збройних Сил України, та яка мала проводити остаточний розрахунок перед звільненням по всім видам забезпечення за період проходження служби в Державній прикордонній службі України

Щодо відсутності порушень з боку посадових осіб прикордонного загону в частині здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу та одноразових грошових виплат в період проходження служби, у відзиві зазначено, що нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення здійснювалось відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", де установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Відповідач стверджує, що пункт 4 Постанови КМУ № 704, в редакції Постанови КМУ № 103, законодавець не змінював до травня 2023 року. Тобто, маючи обов`язок лише виконувати вимоги законодавства, а не його змінювати чи виходити за його рамки, відповідач правомірно застосував положення пункту 4 Постанови КМУ №704 в редакції Постанови КМУ №103, який не передбачав застосування розрахункової величини - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення позивача за період проходження військової служби з березня 2022 року по листопад 2023 року, відповідач пояснював, що Постановою КМУ №1161 не було передбачено пільги щодо сплати військового збору військовослужбовцям ЗСУ, крім тих, які визначені у вказаній постанові. Застосування пільги в оподаткуванні для військовослужбовців виникло після набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2023 року №244, яка набрала чинності 24.03.2023 року. Позивач приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у період з 01.08.2022 року по 31.12.2022 року та з 14.01.2023 по 22.01.2023, що підтверджується довідками від 02.03.2023 року №4997, від 22.05.2023 року №1569. Отже, оскільки позивач приймав участь у здійсненні заходів до набрання чинності Постановою КМУ від 17 березня 2023 р. №244, то підстави для відшкодування йому військового збору, утриманого з грошового забезпечення за період з березня 2022 року по листопад 2023 року відсутні.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був призваний на військову службу під час мобілізації.

Згідно Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) від 24.03.2022 року №131-ОС, солдата ОСОБА_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, який прибув для подальшого проходження служби з Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України, за посадою інспектора прикордонної служби 3 категорії 4 відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави (окремої) прикордонної комендатури швидкого реагування, з 24 березня 2022 року зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення (а.с. 27).

Згідно Витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_5 ) від 08.11.2023 року №541-ОС, сержанта ОСОБА_3 (П-061589), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, який прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 08 листопада 2023 року зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_4 прикордонного загону. Підстава: наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.10.2023 №370-ОС, припис військової частини НОМЕР_2 від 07.11.2023 №12/1970 (а.с. 35).

Отже, ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) у період з 24.03.2022 року по 07.11.2023 року.

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_8 від 02.03.2023 року №4997, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей: з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року (а.с. 24).

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_2 від 22.05.2023 року №1569, позивач з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Бахмут Донецької області (а.с. 22).

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_2 від 20.06.2023 року №402, з 13 січня 2023 року (наказ начальника НОМЕР_7 прикордонного загону № НОМЕР_9 від 13.01.2023 року, підстава: бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09 січня 2023 року № 8-Т) по 15 березня 2023 року (наказ начальника НОМЕР_7 прикордонного загону № 204-ос від 09.04.2023 року, підстава: посвідчення про відрядження від 09 квітня 2023 року №1890) перебував у службовому відрядженні на ділянці НОМЕР_10 прикордонного загону ( АДРЕСА_4 ) з метою прийняття участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с. 23).

Згідно Витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_5 ) від 26.06.2024 року №397-ОС, сержанта ОСОБА_3 (П-061589), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, інспектора прикордонної служби 3 категорії (фахівця зв`язку) групи зв`язку та автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б), який звільнений з військової служби у запас, наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.06.2024 № 375- ос за підпунктом "б" за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 26.06.2024 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 96).

Отже, ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_5 ) у період з 08.11.2023 року по 26.06.2024 року.

Відповідно до змісту з наказу від 26.06.2024 року №397-ОС:

вислуга років на 26 червня 2024 року становить: - календарна військова 02р 03м 11 дн, - пільгова військова 00р 05м 11 дн, всього військова 02р 08м 22дн;

відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 23 невикористаних дні щорічної основної відпустки за 2022 рік за 15 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2024 рік;

грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік отримав;

виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік;

виплатити грошову компенсацію за 28 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки;

відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за 26 місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Звернення позивача до суду з даним позовом обумовлено, зокрема, тим, що за період проходження військової служби грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось без врахування змін прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

16.05.2024 року позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) із заявою, якою просив здійснити перерахунок грошового забезпечення за періоди з 24.03.2022 р. по 31.12.2022 р., з 01.01.2023 р. по 20.05.2023 р., з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також всіх інших належних за період з 24.03.2022 р. по 31.12.2022 р., з 01.01.2023 р. по 20.05.2023 р., додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомогу для вирішення соціально-побутових питань, та інших) (а.с. 25).

Листом за підписом в.о. командира Військової частини НОМЕР_2 позивачу повідомлено, що посадові оклади та оклади за військове звання встановлювались відповідно та з урахуванням п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до вказаної постанови (а.с. 26).

Згідно Довідки Військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2024 року №179, при звільненні позивачу нараховані та виплачені такі складові грошового забезпечення, зокрема:

Компенсація за невикористану щорічну відпустку 2022;

Компенсація за невикористану щорічну відпустку 2024;

Компенсація за невикористану відпустку УБД;

Одноразова грошова допомога при звільненні 24089, 52 грн.

Зараховані на картковий рахунок 14.06.2024 року та 26.06.2024 року, з утриманням військового збору.

Також позивач оскаржує невиплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення за період проходженні військової служби з березня 2022 року по листопад 2023 року та з листопада 2023 року по червень 2024 року; матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.

Як зазначено у позові, 11.07.2024 року позивач звернувся до начальника НОМЕР_4 прикордонного загону з рапортом щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, однак відповіді на рапорт не отримав (а.с. 37).

У відзиві НОМЕР_4 прикордонного загону повідомлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивач отримав 15 жовтня 2024 року, оскільки позивач не подав відповідний рапорт, в тому числі при звільненні, не надавши в/ч НОМЕР_5 достатнього часу на опрацювання рапорту, проведення засідання комісії, та видання наказу на виплату.

У зв`язку із викладеним позивач оскаржує дій відповідачів щодо нарахування та виплати йому за період проходження служби та під час звільнення грошового забезпечення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція №558).

Цю Інструкцію розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям.

Згідно з пунктами 2-3 розділу I Інструкції №558, у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із:

посадового окладу;

окладу за військовим званням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);

одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із:

основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Щодо позовних вимог в частині перерахунку грошового забезпечення з врахуванням змін прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності 01.03.2018.

Постановою КМУ №704 збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 4 постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.

Приміткою 1 Додатку 1 до постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до постанови № 704).

Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (надалі - постанова № 103), якою внесено зміни до постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 постанови № 103).

Постанова КМУ №103 набула чинності 24 лютого 2018 року.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 дійшов висновку про необхідність застосування з 29.01.2020 (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022) положень пункту 4 постанови №704 у редакції до 24.02.2018, тобто у редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою №103.

Висновки Верховного Суду у постанові від 15.06.2023 у справі №380/13603/21 є релевантними до спірних правовідносин.

Отже, з 29 січня 2020 року була відновлена дія пункту 4 Постанови КМУ №704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018 року.

Відтак, з 29 січня 2020 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 - виникли підстави для розрахунку грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення та виплат, оскільки з цієї дати позивач мав право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд також звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих, згідно з постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21, від 28.02.2023 у справі № 380/18850/21, від 23.05.2023 у справі № 380/22021/21.

Суд зазначає, що згідно пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Крім того, позивач оскаржує у цьому спорі розмір прожиткового мінімуму, а не розмір мінімальної заробітної плати.

Суд зазначає, що у цій справі прохання позивача здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 24.03.2022 року по 20.05.2023 року обумовлено підвищенням розміру грошового забезпечення через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Вказані доводи суд визнає обґрунтованими.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року - 2481 гривня.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684 гривні.

Отже розмір прожиткового мінімуму для визначення посадових окладів військовослужбовців у 2022-2023 роках, є більшим ніж в 2018 році.

Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, є величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року (через його збільшення на відповідний рік.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, де Суд висновував, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Як встановлено судом, у спірний період з 24.03.2022 року по 20.05.2023 року позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) ( з 24.03.2022 року по 07.11.2023 року).

Суд зазначає, що станом на 19.05.2023 року пункт 4 постанови КМУ № 704 застосовується в редакції (в первинній редакції на дату прийняття), якою встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Водночас, суд зауважує, що 20.05.2023 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 481, якою внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374), шляхом викладення абзацу першого в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Проте, суд зазначає, що постанова КМУ від 12 травня 2023 р. № 481 набула чинності 20.05.2023 року, отже не підлягає застосуванню до спірних правовідносин про перерахунок та виплату грошового забезпечення позивачу за період з 24.03.2022 по 19.05.2023 рр., однак після 20.05.2023 року застосовується.

Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 24.03.2022 року по 19.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням.

Також спірним між сторонами стало питання щодо обчислення та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 24.03.2022 по 20.05.2023 рр. без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу IV Інструкції №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення (далі - допомога) в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу IV Інструкції №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Отже, обчислення вказаних виплат (допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.

Згідно наявної у матеріалах справи Довідки в/ч НОМЕР_2 про грошове забезпечення за період з січня 2022 року по січень 2023 року (а.с. 28), позивачу виплачено: у липні 2022 року матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань; у липні 2022 року допомогу для оздоровлення.

На підставі викладеного, враховуючи, що обчислення грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється, виходячи з місячного грошового забезпечення, то, відповідно, нарахування вказаних додаткових видів грошового забезпечення здійснюється з використанням тієї ж розрахункової величини, що і обрахунок основних видів грошового забезпечення, а саме розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.

Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) про перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 24.03.2022 по 19.05.2023 рр., виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року № 704.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 2 підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Згідно з абзацом 24 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту глави 9 розділу V Інструкції №558 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я;за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України); які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 10 глави 9 розділу V Інструкції №558 передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, визначеної пунктами 1, 2 цієї глави, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена грошова допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей постановою Кабінету Міністрів України

від 17 вересня 2014 р. № 460 затверджений Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, що набрав чинності 26.09.2014 року (далі Порядок №460, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Порядку №460 передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 3-5 Порядку №460, розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (ЗП України, 1992 р., № 7, ст. 182).

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Згідно Витягу з наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_5 ) від 26.06.2024 року №397-ОС, сержанта ОСОБА_3 (П-061589), призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, інспектора прикордонної служби 3 категорії (фахівця зв`язку) групи зв`язку та автоматизованих систем управління відділення зв`язку відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б), звільнено з військової служби у запас наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.06.2024 № 375- ос за підпунктом "б" за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 96).

Отже, ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації та звільнений з військової служби за станом здоров`я, відтак умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460.

Відповідно до змісту з наказу від 26.06.2024 року №397-ОС, відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, позивачу наказано виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за 26 місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно Довідки Військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2024 року №179, при звільненні позивачу нараховані та виплачені, зокрема: Одноразова грошова допомога при звільненні 24089, 52 грн. Зараховані на картковий рахунок 14.06.2024 року та 26.06.2024 року, з утриманням військового збору.

Враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що при звільненні з військової служби з 26.06.2024 року позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до ч.2 ст.15 Закону № 2011-XI та Порядку № 460 мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за 26 місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Оскільки позивач фактично не погоджується із застосуванням до спірних правовідносин конкретної норми матеріального права, а не з розрахунком розміру одноразової грошової допомоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби задоволенню не підлягають, оскільки позивач не набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення при звільненні.

Доводи позивача про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до абз.1 ч.2 ст. 15 Закону № 2011-XI в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення ґрунтуються на хибному застосуванні позивачем норм законодавства, адже позивач при звільненні з військової служби в розумінні Закону № 2232-XII, був військовослужбовцем, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, а відтак на нього поширюється норма ч.2 ст.15 Закону №2011-XI про те, що умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України, тобто постанова Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460.

Щодо позовних вимог в частині виплати компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення за період проходженні військової служби з березня 2022 року по червень 2024 року.

У період з 24.03.2022 року по 07.11.2023 року позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ).

У період з 08.11.2023 року по 26.06.2024 року позивач проходив військову службу у НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_5 ).

09.07.2022 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» від 19.06.2022 № 2308-IX.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, вказаним Законом підпункт 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту:

«У період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації».

Згідно з пунктом 2 розд. ІI «Прикінцеві положення» Закону від 19.06.2022 № 2308-IX, Кабінету Міністрів України приписано невідкладно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їхніх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Таким чином, з 09.07.2022 року Податковим кодексом України було визначено, що у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовців Державної прикордонної служби України на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Водночас, статус зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором, за приписами Податкового кодексу України, підтверджується відповідним Порядком, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З 09.07.2022 року та на час служби позивача діяла постанова Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» (далі - Постанова № 1161), прийнята відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Вказаною постановою у редакції від 28.08.2018 року, яка діяла до 24.03.2023 року, було передбачено підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь:

в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції;

у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів Генерального штабу Збройних Сил України про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витягів з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угруповань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів.

Зазначені документи командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів), керівники установ, організацій та підприємств, у складі яких проходять службу чи працюють особи, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), подають до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.

Таким чином, Постановою № 1161 у редакції від 28.08.2018 року, яка діяла до 24.03.2023 року, не було передбачено пільги щодо сплати військового збору військовослужбовцям ЗСУ, Держприкордонслужби, крім тих, які визначені у вказаній постанові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2023 р. № 244 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1161» внесені зміни до Постанови № 1161, а саме:

1. назву постанови викладено в такій редакції: Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), та/або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором.

2. У постановляючій частині: 1) після абзацу третього доповнити постанову новими абзацами такого змісту: у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1253, № 58, ст. 3463, № 82, ст. 5035; 2023 р., № 13, ст. 778), особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, та позбавлені з будь-яких причин виплати додаткової винагороди, застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про позбавлення виплати додаткової винагороди, де зазначаються періоди безпосередньої участі у зазначених заходах, за які особа позбавлена такої виплати..

У зв`язку з цим абзац четвертий вважати абзацом шостим;

2) абзац шостий після слів операції Об`єднаних сил (ООС) доповнити словами , здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Постанова Кабінету Міністрів України від 17 березня 2023 р. № 244 набрала чинності 24.03.2023 року.

Отже, тільки із прийняттям постанови КМУ №244 від 17.03.2023 необхідною умовою підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Наведені положення Постанови КМУ №244 від 17.03.2023 застосовуються до правовідносин після прийняття вказаного нормативно-правового акту.

Таким чином, суд констатує, що Закон України від 19.06.2022 №2308-ІХ, яким прийнятий пільговий порядок оподаткування військовим збором грошового забезпечення у період дії правового режиму воєнного стану, діє з 09.07.2022, а відповідний порядок підтвердження статусу осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором у період дії правового режиму воєнного стану відповідно до змін внесених Законом України від 19.06.2022 №2308-ІХ був визначений Кабінетом Міністрів України у березні 2023 року у Постанові №244 від 17.03.2023.

Відтак, у спірному періоді з 09.07.2022 по 17.03.2023 діяли тільки норми Закону №2308-ІХ.

У розрізі цього, суд зауважує, що невчасне встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов застосування пільги з оподаткування військовим збором не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої пільги, встановленого актом вищої юридичної сили.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Закону №2308-ІХ.

Враховуючи, що у періоді з 09.07.2022 по 17.03.2023 був відсутній порядок підтвердження статусу осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором відповідно до змін внесених у Податковий кодекс України Законом №2308-ІХ, суд дійшов висновку, що позивач не може бути позбавлений права на отримання пільги з оподаткування військовим збором, встановленої цим Законом №2308-ІХ.

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_8 від 02.03.2023 року №4997, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської та Сумської областей: з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року (а.с. 24).

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_2 від 22.05.2023 року №1569, позивач з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Бахмут Донецької області (а.с. 22).

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_2 від 20.06.2023 року №402, з 13 січня 2023 року (наказ начальника НОМЕР_7 прикордонного загону № НОМЕР_9 від 13.01.2023 року, підстава: бойове розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 09 січня 2023 року № 8-Т) по 15 березня 2023 року (наказ начальника НОМЕР_7 прикордонного загону № 204-ос від 09.04.2023 року, підстава: посвідчення про відрядження від 09 квітня 2023 року №1890) перебував у службовому відрядженні на ділянці НОМЕР_10 прикордонного загону ( АДРЕСА_4 ) з метою прийняття участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (а.с. 23).

За викладених обставин, суд вважає, що у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи позивача у вигляді грошового забезпечення, отримані на період його безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а саме з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року; з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року; з 13.01.2023 року по 15.03.2023 року.

У період з 24.03.2022 року по 07.11.2023 року позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ).

Таким чином підлягають задоволенню позовні вимоги в частині:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного ОСОБА_1 при проходженні військової служби у періоди: з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року; з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року; з 13.01.2023 року по 15.03.2023 року.

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного ОСОБА_1 при проходженні військової служби у періоди: з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року; з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року; з 13.01.2023 року по 15.03.2023 року.

Після 15.03.2023 року доказів безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації позивач не надав, отже позовні вимоги щодо компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення за період з 16.03.2023 року по 26.06.2024 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік.

У період з 08.11.2023 року по 26.06.2024 року позивач проходив військову службу у НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_5 ).

Відповідно до пункту 1 глави 6 розділу IV Інструкції №558, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 глави 6 розділу IV Інструкції №558, матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою.

Питання щодо виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям розглядаються комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби.

Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги.

Матеріальна допомога військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби або органом, у якому військовослужбовець перебуває на фінансовому забезпеченні.

Згідно з пунктом 3 глави 6 розділу IV Інструкції №558, розмір матеріальної допомоги визначається на день затвердження протоколу.

Відповідно до пункту 6 глави 6 розділу IV Інструкції №558, військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, матеріальна допомога в новому році не надається.

У відзиві військової частини НОМЕР_5 повідомлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань позивач отримав 15 жовтня 2024 року, оскільки позивач не подав відповідний рапорт при звільненні, ненадавши в/ч НОМЕР_5 достатнього часу на опрацювання рапорту, проведення засідання комісії, та видання наказу на виплату.

Суд погоджується з доводами відповідача, оскільки дійсно глава 6 розділу IV Інструкції №558 передбачає алгоритм надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема звернення з рапортом військовослужбовця, рішенням комісії, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби, та яка визначає її розмір, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що 15 жовтня 2024 року на картковий рахунок позивача надійшла матеріальна допомога у сумі 1093,35 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6494 від 14 жовтня 2024 року (а.с. 97).

Позивач не надав заперечень щодо суми отриманої матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік.

У позові позивач просив про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік у розмірі місячного грошового забезпечення за 2024 роки, однак розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення (пункт 1 глави 6 розділу IV Інструкції №558).

Отже, на момент вирішення спору право позивача на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік відновлено відповідачем та не потребує визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з військової частини НОМЕР_5 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26.06.2024 року по день фактичної виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У свою чергу, статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Вказана правова позиція щодо застосування норм ст.ст. 116-117 КЗпП України неодноразово висловлювалась Верховним Судом.

Суд зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення з військової частини НОМЕР_5 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні пов`язані з вимогами щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік.

Як вище встановлено судом, глава 6 розділу IV Інструкції №558 передбачає алгоритм надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема звернення з рапортом військовослужбовця, який (рапорт) розглядається комісією, склад якої затверджується наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансово-економічного підрозділу для виплати матеріальної допомоги, а її розмір визначається, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що 15 жовтня 2024 року на картковий рахунок позивача надійшла матеріальна допомога у сумі 1093,35 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 6494 від 14 жовтня 2024 року (а.с. 97).

Відповідач доводить, на день звільнення або раніше позивач не звертався до керівництва в/ч НОМЕР_5 з відповідним рапортом, всупереч пункту 2 Інструкції № 558, повністю переклавши відповідальність за реалізацію свого права на в/ч НОМЕР_5 .

Судом встановлено, що на момент вирішення спору право позивача на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2024 рік відновлено відповідачем та не потребує визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача, що у зв`язку з неподанням позивачем рапорту щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у відповідача не виникло правових підстав для розгляду відповідного питання та виплати такої допомоги.

Отже, в контексті ст. 116 КЗпП України (виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення), враховуючи відсутність на день звільнення рапорту на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, на день звільнення позивач права на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань не набув, відтак затримка розрахунку при звільненні не виникла, що виключає настання відповідальності для відповідача, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

За таких обставин, у цій частині позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують.

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вимогами ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 1, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір та інші судові витрати ним не понесені, розподіл судових витрат зі сплати судового збору згідно ч. 1 ст. 139 КАС України не здійснюється.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві наведений попередній розрахунок суми судових витрат, який складається з витрат на правову допомогу у розмірі 12 000, 00 грн.

Проте, заява про розподіл судових витрат з доказами їх понесення на дату прийняття судом рішення у справі не надійшла, відтак розподіл судових витрат на правову допомогу наразі не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 24.03.2022 року по 19.05.2023 року, а також грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 24.03.2022 року по 19.05.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 24.03.2022 року по 19.05.2023 року, а також грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період з 24.03.2022 року по 19.05.2023 року, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо невиплати компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного ОСОБА_1 при проходженні військової служби у періоди: з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року; з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року; з 13.01.2023 року по 15.03.2023 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного ОСОБА_1 при проходженні військової служби у періоди: з 01.08.2022 по 31.08.2022 року; з 01.09.2022 по 30.09.2022 року; з 01.10.2022 по 04.10.2022 року; з 18.10.2022 по 31.10.2022 року; з 01.11.2022 по 30.11.2022 року; з 01.12.2022 по 31.12.2022 року; з 14.01.2023 року по 22.01.2023 року; з 13.01.2023 року по 15.03.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук