Справа № 460/1093/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/1093/24 пров. № А/857/10685/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року (головуючий суддя: Комшелюк С.Б., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 31.01.2024 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , яка відображена у відповідях за вих. № 36209-33519/К-02/8-1700/23 від 27.10.2023 та за вих. № 40136-37629/К-02/8-1700/23 від 27.12.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області поновити виплату пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб» ОСОБА_1 з 25.09.2023.

Позов обґрунтований тим, що позивач перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в АР Крим та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Виплату пенсії припинено у зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим. З 13.09.2018 позивач зареєстрований та з травня 2022 року фактично проживає в с. Дерть Сарненського району Рівненської області. Позивач звертався до відповідача із заявами про поновлення виплати йому пенсії у зв`язку з переїздом з тимчасово окупованої РФ території АР Крим. Відповідачем повідомлено, що для поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання позивачу необхідні документи, зокрема, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Також, зі змісту відповіді вбачається, що з урахуванням того, що попереднім місцем проживання ОСОБА_1 була м. Ялта Автономної Республіки Крим, яке на час надання відповіді належало до тимчасово окупованої території, в органів Пенсійного фонду України в період дії правового режиму воєнного стану відсутні повноваження отримати необхідні для поновлення виплати пенсії документи. Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб» від 27.11.2023, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що оскільки у позивача відсутній паспорт громадянина України та документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, а у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відсутній пакет документів який би давав право на відновлення виплати пенсії позивачу, а саме оригінал пенсійної справи з наявними в ній документами, за якими можливо визначити право останнього на пенсію за вислугу років, то відсутні підстави для відновлення пенсії позивачу відповідно до Закону № 2262.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Масандрівським ВМ Ялтинського МУ ГУМВС України в АР Крим 07.05.2011.

ОСОБА_1 перебував на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в АР Крим як отримувач пенсії за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 23.11.2010.

Пенсія виплачувалася по січень 2016 року, що підтверджується довідкою № , доданою до відзиву на позовну заяву.

У лютому 2016 року виплата пенсії позивачу припинена.

З 13.09.2018 позивач зареєстрований та проживає в Рівненській області.

Позивач звертався до відповідача з заявами про поновлення виплати пенсії.

Відповідачем відмовлено у задоволенні таких заяв. Вказано на відсутність оригіналу пенсійної справи та неможливість її витребування у зв`язку з окупацією АР Крим РФ. Зазначено, що для поновлення виплати пенсії також необхідно подати інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Також зазначено, що позивачу при поданні заяви про поновлення виплати пенсії необхідно подати до пенсійного органу паспорт громадянина України.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій, у зв`язку з чим, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у поновлені виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, а також деяких інших осіб» від 27.11.2023, з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262- ХІІ (далі - Закон України № 2262-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсій за вислугу років визначені ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

Пунктами «а» та «б» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають:

а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби;

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1058-IV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 14-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України № 1058-IV громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Верховною Радою України 15.04.2014 прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 цього Закону для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України.

Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, визначений Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року № 234 (далі - Постанова № 234).

Відповідно до вимог п. 3 Постанови № 234 визначено, що особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Пунктом 4 Постанови № 234 встановлено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відмовляючи позивачу у поновленні виплати пенсії, які відображені у листах за вих. № 36209-33519/К-02/8-1700/23 від 27.10.2023 та за вих. № 40136-37629/К-02/8-1700/23 від 27.12.2023 відповідач покликався на те, що для поновлення пенсії за новим місцем проживання необхідні документи, зокрема, які містять інформацію про припинення виплати за попереднім місцем проживання. Крім цього, покликався на вимоги Закону № 1207-VII та Постанови № 234.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на момент звернення до пенсійного органу, позивач не проживав на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, натомість проживає у с. Дерть, Сарненського району, Рівненської області.

Враховуючи наведене, до позивача не застосовується ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII та прийнятий на її виконання Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 234, оскільки у п. 1 зазначено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які: (1) проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і (2) не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації.

Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 320/424/23.

Отже, застосування відповідачем вищезгаданих нормативно-правових актів у розглядуваних спірних правовідносинах, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про протиправні дії пенсійного органу щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав в смт. Масандра Ялтинської міської ради АР Крим.

З 13.09.2018 позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21, 44).

Позивач, 25.09.2023 у встановленому законом порядку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою (з додатками) про поновлення виплати йому пенсії у зв`язку з переїздом на постійне проживання з тимчасово окупованої АР Крим до АДРЕСА_1 .

Відповіддю ГУ ПФ України в Рівненській області за вих. № 36209-33519/К-02/88- 1700/23 у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 відмовлено. Під час надання такої відмови, зазначеним територіальним управлінням Пенсійного фонду України помилково застосовано положення Порядку № 637, який регулює питання поновлення виплати пенсії особам з числа військовослужбовців, які виїхали на територію, що не є тимчасово окупованою з АР Крим та які перебувають у статусі внутрішньо переміщених осіб.

Враховуючи мотиви такої відмови, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що з 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон № 1706-VII), яким встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Зазначена норма застосовується до усіх внутрішньо переміщених осіб, зокрема й тих, які відмовилися від довідки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала заяву про відмову від довідки.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_1 не є внутрішньо переміщеною особою в розумінні Закону № 1706-VII та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637, оскільки докази наявності такого статусу у позивача, відсутні.

Отже, застосування відповідачем вищезгаданих нормативно-правових актів у розглядуваних спірних правовідносинах, на думку суду апеляційної інстанції, також свідчить про протиправні дії пенсійного органу щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що частиною 1 статті 49 Закону № 1058-VI передбачені випадки, коли виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, а саме:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

У свою чергу, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (частина 2 стаття 49 цього Закону).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що виключний перелік підстав для припинення виплати пенсій який наведений у статті 49 Закону № 1058-IV, наявність яких у справі, що розглядається, встановлено не було.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії позивачу є протиправним, оскільки заява про поновлення пенсії громадянам України, які проживали та набули права на пенсію на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополі до тимчасової окупації цієї території, а згодом змінили місце проживання та зареєструвалися на підконтрольній території України, може розглядатися органами Пенсійного фонду України на загальних підставах.

Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 320/424/23.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у поновлення виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 308/3864/17.

Щодо покликання відповідача в апеляційній скарзі про відсутність у позивача паспорту громадянина України, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки вказане твердження спростовується матеріалами справи, зокрема, доданими в обґрунтування позовної заяви паспорту громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Масандрівським ВМ Ялтинського МУ ГУМВС України в АР Крим 07.05.2011 (а. с. 38-44).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про поновлення пенсії, про часткове задоволення позову, та необхідність, з метою ефективного захисту права позивача, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 27.11.2023 та прийняти рішення у результаті її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої за результатами розгляду цієї справи.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 460/1093/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін