Справа № 140/8846/24
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/8846/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області №58 від 16.07.2024; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 з 08.07.2024 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-XII, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII, здійснивши перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок про складові заробітної плати №13 та №14 від 08.07.2024 року, виданими Володимирською районною державною адміністрацією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV). До того отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу (далі Закон №3723-ХІІ). Позивач 08 липня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року. До заяви додав копію трудової книжки та довідки про складові заробітної плати № 13 та № 14 від 08.07.2024, видані Володимирською районною державною адміністрацією, для призначення пенсії державного службовця. Проте йому було відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що перерахунки пенсій за нормами Закону №889-VIII не передбачено.

Позивач відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ вважає протиправною. Зазначив, що у його випадку мова йде саме про переведення з одного виду пенсії (з пенсії по інвалідності) на інший вид (на пенсію за віком) та в межах іншого закону. Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а отже не стосуються перерахунку одного і того ж виду пенсії, оскільки Закон №1058-IV, за яким він отримував пенсію, та Закон №889-VІІІ, за яким він хоче перейти, містять різні умови призначення пенсії. На думку позивача, за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону законодавець не забороняє пенсіонеру після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за іншим законом. За таких обставин безпідставним є висновок відповідача про відсутність у нього права на пенсію відповідно до Закону №889-VІІІ.

Позивач зауважив, що на момент звернення за призначенням пенсії як держаному службовцю досяг необхідного віку (71 рік), на державній службі не перебуває, має необхідний стаж (понад 40 загальний, у тому числі понад 20 років, здобутий на посадах державної служби до 01 травня 2016 року), тому наявні умови для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, положень пунктів 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ з урахуванням поданих довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ у Вінницькій області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 08 липня 2024 року. В результаті розгляду наданих позивачем документів встановлено, що позивачу з 14 серпня 2010 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №3723-ХІІ, а в подальшому, згідно з поданою позивачем заявою його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Право на призначення пенсії згідно Закону України «Про державну службу» позивач використав, перерахунок пенсії за наданими довідками про складові заробітної плати № 13 та № 14, виданими Володимирською райдержадміністрацією 08.07.2024, відповідно до даного закону не проводиться. Відповідач 1 вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на позов відповідач 2 позовні вимоги також заперечив, у задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що за результатами розгляду заяви позивача ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення від 16 липня 2024 року №5 про відмову у перерахунку пенсії, адже однією з умов, що визначають право особи на призначення пенсії згідно із Законом №889-VIII, є те, що раніше пенсія не призначалася згідно із Законом №3723-ХІІ. Оскільки позивачу пенсія відповідно до Закону №3723-ХІІ була призначена з 14 серпня 2010 року, то право на пенсію відповідно до Закону №889-VIII у нього відсутнє. Вважає, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, а підстави для переходу на пенсію відповідно до Закону №889-VIII відсутні.

Позивач у відповіді на відзив не погодився з аргументами відповідача-1, наведеними у відзиві та просив позов задовольнити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

14 серпня 2010 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена пенсія по інвалідності (2 група) відповідно до Закону №1058-ІV, що підтверджується розпорядженням про призначення пенсії від 17 серпня 2010 року № 187258.

З 01 жовтня 2017 року позивача переведено на пенсію за віком згідно із Законом №1058-ІV, що підтверджено рішенням про перерахунок пенсії від 02.11.2017 № 58.

08 липня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок - перевести його із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII. Разом із заявою про перехід на пенсію за іншим законом позивач подав довідки, видані Володимирською районною державною адміністрацією №13 та №14 від 08.07.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби , що підтверджується розпискою-повідомленням.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Вінницькій області з прийняттям рішення від 16 липня 2024 року №58 про відмову у перерахунку пенсії. Таке рішення мотивоване тим, що Законом №889-VIII не передбачена можливість здійснення перерахунків уже призначених пенсії державним службовцям (а.с. 14).

Незгода позивача із відмовою у переведенні його із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли встановленого пенсійного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Частиною дев`ятою статті 37 Закону №3723-XI установлено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

З наведеного слідує, що Закон №3723-XI не пов`язує призначення пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку; умовами такої пенсії є страховий стаж та стаж державної служби (не менше 10 років).

01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так згідно з пунктом 10 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення згаданого Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами пункту 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, незважаючи на те, що з 01 травня 2016 року Закон №3723-XII втратив чинність, після вказаної дати особи, які працювали на державній службі, за наявності передбачених статтею 37 цього Закону підстав мають право на пенсію державного службовця. Обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII - досягнення віку, набуття необхідного страхового стажу та наявності відповідного стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №687/545/17 та ін.

Отже, для збереження права на призначення пенсії на умовах статті 37 Закону №3723-XII, розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, позивач станом на 01 травня 2016 року повинен був мати не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

ОСОБА_1 має стаж на посадах, віднесених до державної служби, понад 20 років (здобутий до 01 травня 2016 року). Станом 01 травня 2016 року (набрання чинності Законом №889-VIII) позивач не працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Останнім при первинному зверненні за призначенням пенсії було обрано пенсію державного службовця по інвалідності згідно із Законом №3723-ХІІ (умовам якої є наявність страхового стажу та стаж державної служби не менше 10 років). На час звернення із заявою від 08 липня 2024 року про перерахунок пенсії перехід на пенсію за Законом №889-VIII, пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення якого передбачено умови застосування статті 37 Закону №3723-ХІІ, вимоги до страхового стажу та віку також виконуються, позаяк до подання заяви про перехід на пенсію за віком як державний службовець позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.

За результатами розгляду заяви позивача про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, відповідач 1 прийняв рішення від 16 липня 2024 року № 58 про відмову у перерахунку пенсії, вказуючи на те, що право на призначення пенсії згідно Закону №889-VIII позивач уже використав.

Суд звертає увагу, що за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії перейти з одного виду пенсії на інший або звернутись із заявою про переведення пенсії за іншим законом.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі №317/4184/16-а; від 17 травня 2019 року у справі №511/777/17; від 11 липня 2019 року у справі №264/6292/16-а; від 10 жовтня 2019 року у справі №520/7533/17; від 13 лютого 2020 року у справі №263/3478/17; від 17 липня 2020 року у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України Про прокуратуру) та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. В іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Суд вважає безпідставними доводи відповідачів про відсутність у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII з тих підстав, що норми вказаного Закону не передбачають можливості здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям (по інвалідності).

Необхідно зауважити, що ні статтею 37 Закону №3723-ХІІ, ні Законом №889-VIII не встановлено заборону (обмеження) у праві на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ тим особам, яким до набрання чинності Законом №889-VІІІ призначалася пенсія по інвалідності відповідно до попереднього закону.

Отже, наведені в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ у Вінницькій області підстави його прийняття та позиції відповідачів, викладені у відзивах на позов, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи, положенням законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Як видно з матеріалів пенсійної справи, у позивача наявний страховий стаж (40 років 0 місяців 13 днів станом на 01.10.2017), стаж державної служби (понад 20 років станом на 01 травня 2016 року); він досяг пенсійного віку (має 71 рік).

Таким чином, відповідач 1 не довів правомірності свого рішення від 16 липня 2024 року №58 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 08 липня 2024 року про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII з урахуванням додатково поданих документів.

Обчислення пенсії державного службовця здійснюється за матеріалами пенсійної справи або додатково наданими документами.

Суд звертає увагу відповідачів, що у розглядуваному випадку не йде мова про перерахунок пенсії держаного службовця у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців, як це було передбачено раніше положеннями статті 37-1 Закону №3723-ХІІ.

Позивач на час звернення із заявою не є державним службовцем, тому з урахуванням положень статті 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16 липня 2024 року №58 є протиправним та підлягає скасуванню.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16 липня 2024 року №58 та зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 08 липня 2024 року (з дати подання заяви) на пенсію державного службовця за віком відповідно до пункту 12 розділу XI Закону №889-VIII, статті 37 Закону №3723-ХІІ та здійснити перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок про складові заробітної плати для обчислення пенсії, виданих Володимирською районною державною адміністрацією 08 липня 2024 року №13 та № 14.

Таке застосування норм законодавства та спосіб захисту порушеного права узгоджується із висновками у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21 у подібних правовідносинах (позивач з 14 грудня 2011 року отримувала пенсію по інвалідності ІІ групи, призначену за нормами Закону №3723-ХІІ, з 01 березня 2019 року - пенсію по інвалідності як інваліду ІІ групи за нормами Закону №3723-ХІІ перераховано за нормами Закону №1058-IV, а у травні 2021 року позивач звернулася із заявою про перехід з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію за віком згідно із Законом Про державну службу).

Аналогічний підхід застосовано і Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 06 червня 2023 року у справі №300/241/23.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру заявлених до ГУ ПФУ у Волинській області, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо переведення позивача на пенсію є саме ГУ ПФУ у Вінницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про переведення на пенсію державного службовця та прийняв рішення про відмову.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).

При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після перерахунку пенсії позивачу, ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач, просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 25.07.2024, квитанцію від 26.07.2024 про сплату коштів в сумі 10000 грн, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 07.08.2024 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Як передбачено пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги від 25.07.2024, адвокат приймає доручення клієнта по захисту інтересів та наданню правничої допомоги у справі про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 16.07.2024 № 58, а клієнт сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правничої допомоги і фактичні витрати, понесені адвокатом у зв`язку з виконанням цього договору.

Правова допомога надається клієнту шляхом: надання письмових та усних консультації, роз`яснень; складання процесуальних та інших документів; збір інформації, документів та їх аналітичної обробки; здійснення захисту прав та інтересів в суді першої та апеляційної інстанцій; здійснення представництва а інших органах, перед юридичними та фізичними особами.

Відповідно до пункту 7.1 вказаного договору, вартість послуг адвоката (гонорар) встановлюється у розмірі 10000,00 грн. Сторони погодили, що такий розмір гонорару є розумним та співмірним, визначений з урахуванням тяжкості справи та майнового стану клієнта.

Таким чином, договором про надання правової допомоги від 25.07.2024 сторонами погоджено вид та вартість послуг адвоката, а також порядок оплати таких послуг.

Суд зазначає, що договір про надання правової допомоги є первинним документом, згідно якого у адвоката виникли зобов`язання перед клієнтом (позивачем) та на його підставі в останнього виникає обов`язок сплатити гонорар.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, заперечення відповідача, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. При цьому, суд зазначає, що послуга у вигляді надання письмових та усних консультації, роз`яснень, складання інших документів, збір інформації, документів та їх аналітичної обробки включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому такі витрати повинен понести позивач.

Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16 липня 2024 року №58 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 08 липня 2024 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу, пункту 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII Про державну службу та здійснити перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок про складові заробітної плати для обчислення пенсії від 08 липня 2024 року № 13 та № 14, виданих Володимирською районною державною адміністрацією.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (45312, Волинська обл., Володимирський р-н, с. Стара Лішня, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний номер 13358826).

Суддя Р.С. Денисюк