Справа № 240/23089/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/23089/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у письмовому провадженні справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

установив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі позивач, ГУ ПФУ в Житомирській області) звернулося у суд з позовом, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (далі Відділ ПВР УЗПВР у Житомирській області, відповідач) від 15 листопада 2024 року ВП№75054260 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 ним здійснено перерахунок та нарахування ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року пенсії з урахуванням доплати до неї у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року №713 (далі Постанова №713), з урахуванням проведених виплат та з 01 квітня 2019 року, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. У результаті перерахунку на виконання рішення суду загальний розмір пенсії з 01 квітня 2019 року складає 21711,56 грн, у тому числі: - основний розмір пенсії 21711,56 грн (26158,50 * 83%). При цьому, на виконання рішення суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 доплата до пенсії у розмірі 2000,00 грн відсутня, оскільки розмір пенсії дорівнює розміру, встановленому на виконання рішення суду у справі №240/41887/21 та рішення суду у справі №240/13264/23. З 01 березня 2024 року виплата пенсії здійснюється з урахуванням вимог рішення Житомирського окружного адміністративного суду 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23. Рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Тобто станом на 01 листопада 2024 року рішення суду у справі № 240/15808/23 виконано в повному обсязі, враховуючи і нарахування доплати в розмірі 2000 грн, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії.

Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року позов прийнято до провадження, визначено розгляд справи здійснювати в електронній формі та призначено до розгляду в судовому засіданні з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 (далі третя особа, ОСОБА_1 ).

02 грудня 2024 року відповідач надав через електронну пошту з використанням електронно-цифрового підпису відзив на позов, у якому просить у його задоволенні відмовити. Зазначає, що штраф на позивача накладено у подвійному розмірі через повторне не виконання рішення суду, а саме невиплату доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови №713, як про це чітко вказано у виконавчому листі за яким відкрито виконавче провадження.

Також, 02 грудня 2024 року до суду надійшли пояснення від ОСОБА_1 , у яких останній підтверджує правомірність рішень та дій відповідача, оскільки позивач систематично порушує його право на належний розмір пенсії без будь-яких обмежень відповідно до рішень судів, які його стосуються.

Суд установив, що 19 лютого 2024 року набрало законної сили рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23, яким ГУ ПФУ в Житомирській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року №713, а також зобов`язано виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

15 квітня 2024 року видано виконавчий лист про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14 липня 2021 року №713, з урахуванням проведених виплат.

21 травня 2024 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №75054260, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження та надано боржнику 10 робочих днів для добровільного виконання.

13 червня 2024 року ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило відповідача листом №0600-0308-5/74640, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 ним здійснено перерахунок та нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2021 року з урахуванням доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн відповідно до Постанови №713, з урахуванням проведених виплат. У результаті перерахунку на виконання рішення суду розрахунковий розмір пенсії з 01 грудня 2021 року становив 21711,56 грн, в тому числі підвищення відповідно до Постанови №713. На виконання рішення суду доплата за період з 01 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року відсутня, оскільки розмір пенсії дорівнює розміру, встановленому на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі №240/41887/21. З 01 березня 2024 року виплата пенсії проводилась з урахуванням виконання рішення №240/15808/23.

25 червня 2024 року ГУ ПФУ в Житомирській області листом повідомило відповідача, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 надана відповідь листом від 13 червня 2024 року №0600-0308-5/74640, яка залишається в силі.

09 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву за вхід.№16999/5.1-24 про застосування виконавчих дій, з огляду на те, що щомісячна доплата у сумі 2000,000 грн, передбачена Постановою №713 з 01 березня 2024 року у порушення рішення суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 та постанови виконавчої служби від 21 травня 2024 року у виконавчому провадженні №75054260 не сплачується.

23 серпня 2024 року у зв`язку з установленням факту невиконання рішення суду без поважних причин державний виконавець прийняв постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

15 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву за вхід.№20382/5.1-24 про застосування виконавчих дій, з огляду на те, що щомісячна доплата у сумі 2000,000 грн, передбачена Постановою №713 з 01 березня 2024 року у порушення рішення суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 та постанови виконавчої служби від 21 травня 2024 року та від 23 серпня 2024 року у виконавчому провадженні №75054260 не сплачується.

15 листопада 2024 року у зв`язку з встановленням факту невиконання рішення суду в повному обсязі без поважних причин державний виконавець прийняв постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

Уважаючи таке рішення протиправним, ГУ ПФУ в Житомирській області подало цей позов до суду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача та третя особа у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на надходження клопотання представника позивача та не явку представника відповідача у чудове засіданні, 03 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до протоколу судового засідання.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3447-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Також підкреслював, що органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року по справі «Горнсбі проти Греції», ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 1989 року визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Спеціальним законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 1404-VIIІ).

У відповідності до статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIIІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України № 1404-VIIІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 6 названої правової норми передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

У відповідності до частин 1 та 2 статті 63 Закону України № 1404-VIIІ, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом статті 75 Закону України № 1404-VIIІ, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правовою підставою накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання останнім судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. Отже, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника.

Установлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону України №1404-VIII.

Відповідно до змісту положень частини 3 зазначеної правової норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Судом установлено, що за результатом здійснення перерахунку пенсії позивачу на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 встановлено доплату, передбачену Постановою №713, та у результаті перерахунку розрахунковий розмір пенсії з 01 грудня 2021 року становить 21711,56 грн.

Однак, на виконання рішення суду доплата за період з 01 грудня 2021 року по 29 лютого 2024 року відсутня через те, що розмір пенсії дорівнює розміру, встановленому на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі №240/41887/21 (яким зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 перерахованої з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23 квітня 2021 року за номером особової справи ХЗ 66037 пенсії без обмеження її максимального розміру, з урахуванням проведених виплат).

Про зазначені обставини позивачем повідомлено відповідача листом від 13 червня 2024 року.

З наданого ОСОБА_1 до відповідача перерахунку його пенсії з 01 серпня 2024 року вбачається, що щомісячну доплату до 2000 грн відповідно до Постанови №713 включено до складу пенсії, при цьому підсумок пенсії становить 29751,18 грн, а до виплати призначено 26251,18 з урахуванням максимального розміру пенсії.

У зв`язку з цим, відповідач 23 серпня 2024 року виніс постанову про накладення штрафу у розмір 5100,00 грн, оскільки згідно зверненням стягувача станом на 09 серпня 2024 року боржник рішення суду не виконав, доплату у розмірі 2000,00 грн згідно Постанови №713 не виплачено.

Судом з Єдиного державного реєстру судових рішено установлено, шо ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 240/16650/24 позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Понамарьової К.В. від 23 серпня 2024 року ВП № 75054260 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн повернути позивачу.

Після цього, відповідач 15 листопада 2024 року виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн, оскільки згідно звернення стягувача станом на 14 жовтня 2024 року боржник рішення суду не виконав, доплату у розмірі 2000,00 грн згідно Постанови №713 не провів.

При цьому, долученими до заяви ОСОБА_1 перерахунками пенсії підтверджено, що останньому з 01 грудня 2021 року щомісячну доплату 2000,00 грн включено до складу пенсії, підсумок пенсії склав 23711,56 грн. Однак, з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати призначено 21711,56 грн. Також з 01 березня 2022 року, підсумок пенсії ОСОБА_1 становить 26751,18 грн. Однак, з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати призначено 24751,18 грн. З 01 березня 2023 року, підсумок пенсії ОСОБА_1 становить 28251,18 грн. Однак, з урахуванням максимального розміру пенсії до виплати призначено 26251,18 грн. З 01 жовтня 2024 року, підсумок пенсії ОСОБА_1 становить 29751,18 грн, а з урахуванням максимального розміру до виплати призначено 26251,18 грн.

Зі змісту матеріалів виконавчого провадження №7505426 убачається, що пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду, внаслідок чого розмір пенсії збільшився та загальний розмір з (надбавками) склав 23711,56 грн. При цьому фактична сума пенсії, яка належить до виплати, з урахуванням максимального розміру пенсії становить 21711,56 грн, що свідчить про невиплату щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 гривень.

Тобто, після проведеного перерахунку пенсії на виконання рішення суду по справі № 240/15808/23, пенсія ОСОБА_1 має складати 23711,56 грн (з урахуванням доплати 2000 грн), але до виплати обмежена сумою 21711,56 грн, тобто на 2000 грн менше.

Отже, ГУ ПФУ в Житомирській області рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі №240/15808/23 не виконало, щомісячна доплата у розмірі 2000 грн відповідно до Постанови № 713 зазначена в перерахунках пенсії, проте фактично не виплачується.

При цьому, суд уважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності підстав для нарахування доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн, оскільки розмір пенсії дорівнює розміру, встановленому на виконання рішення суду у справі №240/41887/21 та рішення суду у справі №240/13264/23, адже відповідно до виконавчого листа, виданого у справі №240/15808/23, боржник мав встановити та виплатити щомісячну доплату до пенсії з 01 грудня 2021 року без обмеження періоду нарахування такої доплати будь-якою датою.

Суд зауважує, що наявність декількох рішень суду щодо розміру пенсійних виплат стягувача не свідчить про наявність підстав для припинення виконання одного з таких рішень.

Відтак, наведене свідчить про невиконання позивачем рішення суду без поважних причин та, як наслідок, про правомірність прийнятої державним виконавцем постанови від 15 листопада 2024 року про накладення штрафу в сумі 10200 грн у виконавчому провадженні №75054260.

Отже, з урахуванням установлених обставин та наданої їм оцінки, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ураховуючи вимоги статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для відшкодування позивачу судових витрат у справі немає.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом десяти днів з дати його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

04.12.24