Справа № 442/7957/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 442/7957/24 пров. № А/857/29628/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р. П.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: Сухенко Ю.М.,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року у справі № 442/7957/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Павлів З.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Дрогобич,

дата складання повного тексту рішення 28 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з адміністративним позовом до ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також відповідач) в якому просив скасувати постанову від 12.09.2024 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно нього та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 12.09.2024 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Як вбачається зі змісту постанови 12.09.2024 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУПАП нібито за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами вимог законодавства про мобілізацію, а саме: не уточнив свої облікові дані. Вважає, що в постанові відповідачем не вказано обгрунтованих доказів вчинення адміністративного правопорушення, так відповідно до постанови вина позивача доводиться протоколом від 11.09.2024 про адміністративне правопорушення та особистим визнанням вини, та матеріалами справи. В той же час, позивач звернувся до Відповідача для отримання військово - облікового документа 12.09.2024, в той же день було складено протокол, копія якого є в наявності у позивача. Стосовно визнання вини, зазначає, що вини не визнав та надав пояснення відповідачеві, які не було взято до уваги. В самому ж протоколі будь-які додатки - матеріали справи не зазначені. Крім того, Протокол про адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 , тоді як позивач має інше прізвище, відтак виникають сумніви стосовно даних, які перевірялися уповноваженою особою перед складанням протоколу, і можливо особа з прізвищем « ОСОБА_4 » дійсно не має відомостей про уточнення облікових даних. Також відповідачем допущено порушення інших вимог КУпАП щодо розгляду справи. Зазначає, що уточнив дані через електронний кабінет за місцем перебування на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 . Закон надає особі, яка знаходиться в Україні, право вибору уточнювати свої дані або за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем фактичного проживання, що може не співпадати з місцем військового обліку. В постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не надано доказів, що позивач перебував з дня набрання чинності Закону України 18.05.2024 та протягом наступних 60 днів на території, яка знаходиться в юрисдикції відповідача. З таких підстав, вважає, що відповідач не надав доказів, що мав право розглядати справу про адміністративне правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була винесена, а справа розглянута за відсутності позивача, цей факт підтверджується датою отримання постанови Позивачем 20.09.2024. Так, Відповідач 12.09.2024 надав Позивачеві протокол та реквізити для оплати штрафу, не роз`яснивши процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, не надавши можливості ознайомитися з матеріалами справи. При цьому в протоколі зазначено, що розгляд справи відбудеться 12.09.2024 о 10:00 год., а в самому протоколі не вказано час його складання, що підтверджує факт ненадання позивачеві достатнього проміжку часу для підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення, що прямо порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП. Вважає, що позивач незаконно був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права. Відповідачем не надано доказів коли саме і яким чином було виявлено адміністративне правопорушення, що стало наслідком винесення відносно позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Також вказує про те, що в оскаржуваній постанові відповідачем не вказано обгрутованих доказів вчинення адміністративного правопорушення, так відповідно до постанови вина позивача доводиться протоколом про адміністративне правопорушення від 11.09.2024, проте позивач звернувся до відповідача для отримання військово-облікового документа 12.09.2024 і в той же день було складено протокол про адміністративне правопорушення. Крім того, протокол складено відносно ОСОБА_5 , тоді як позивач має інше прізвище, відповідно виникаю сумніви стосовно даних, які перевірялися уповноваженою особою перед складанням протоколу, і можливо особа з прізвищем ОСОБА_4 дійсно не має відомостей про уточнення облікових даних.

Зазначає, що справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності була розглянута за відсутності позивача, про що свідчить дата отримання постанови 20.09.2024.

Апелянт вважає, що був незаконно позбавлений можливості брати участь у розгляді справи, знайомитися з матеріалами справи, подават докази, користуватися юридичною допомогою.

Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що на підставі постанови за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення від 12.09.2024, винесеної тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 являючись військовозобов`язаним, під час дії в Україні особливого періоду, порушив вимоги законодавства про мобілізацію, визначені ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пунктом 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, а саме: перебуваючи на військовому обліку, протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-1X від 11.04.2024, не уточнив свої облікові та інші персональні дані, шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку суд вважає, що позивач у визначений законом строк своїх даних не уточнив, а тому в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Також суд першої інстанції зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводився за участю позивача, про що ОСОБА_1 був обізнаний (підтверджується його особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення); правом на відкладення розгляду справи не скористався, копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності позивач отримав особисто.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ст.247 КУпАП України вбачається, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахував вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме у протоколі про адміністративне правопорушення не вірно зазначено прізвище позивача. Крім цього, як встановлено судом апеляційної інстанції протокол про адіміністративне правопорушення складений 12 вересня 2024 року, а той час як в оскаржуваній постанові від 12.09.2024 зазначено, що вина провопорушника ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення доводиться протоколом від 11.09.2024 про адімінстративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

Згідно ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідач в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався відповідно до вказаних вище вимог КУпАП України.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252, 268 КУпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Керуючись статтями ч. 3 ст. 243, ст.ст. 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 жовтня 2024 року у справі № 442/7957/24 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 12 вересня 2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 03.12.24