Справа № 346/4228/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 346/4228/24 пров. № А/857/30425/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Носа С. П. Ханащак С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2024 року у справі № 346/4228/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

місце ухвалення судового рішення м.Коломия
Розгляд справи здійснено за правиламипозовного провадження в окремих категоріях термінових справ
суддя у І інстанціїТретьякова І.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

02.08.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом в якому просив: поновити йому пропущений з поважний причин строк на оскарження та скасувати постанову поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Михайльчука Юрія Івановича серії ЕНА № 2639819 від 19.07.2024р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2024 року у справі № 346/4228/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.

Постанову поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Михайльчука Юрія Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2639819 від 19 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.. 121-3 ч.1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 19.07.2024р. о 21:15 год. в с. Сопів по вул. Січових Стрільців здійснював рух на транспортному засобі у якого номерний знак є недостатньо освітленим, чим порушив п. 2.9 в ПДР України. Позивач не погоджується з даною постановою, вважає її незаконною, оскільки він рухався на автомобілі «Mercedes Vito» в денну пору доби, а тому освітлення від нього не вимагалося, хоча він все ж таки його ввімкнув. Крім цього, перед початком руху, ним було оглянуто свій автомобіль, на якому всі світлові пристрої працювали справно в тому числі і освітлення заднього номерного знаку. В ході спілкування з працівниками поліції, які поводили себе зухвало, він їм пояснював, що всі зовнішні світлові прибори на його автомобілі є справними і жодних порушень правил дорожнього руху він не вчиняв, його номерний знак не забруднений та чітко проглядається з дистанції 20 м., його розміри, форма, позначення, колір і розміщення не змінені, добре освітлені. Проте, працівники поліції повідомили, що відносно позивача буде складено адміністративні матеріали, на його прохання надати можливість усунути несправність не реагували, нічого не пояснювали, розгляд справи не проводили, з документами не ознайомлювали, право на захист не роз`яснили. ОСОБА_1 наголошує, що керував автомобілем в світлу пору доби з підсвіченням номерних знаків і ПДР не порушував, а відтак вважає своє притягнення до адміністративної відповідальності безпідставним, оскільки доказів його вини до оскаржуваної постанови не долучено і з ними його не ознайомлено.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, а зокрема відповідач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами електронного зв`язку шляхом направлення повістки на електронну адресу зазначену у позовній заяві.

В судове засідання сторони не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Позивачем подано заяву про відкладення судового засідання, оскільки він проходить військову службу та бажає брати участь у розгляді справи, однак у задоволенні такої колегією суддів відмовлено, оскільки як вбачається із матеріалів справи позивача завчасно повідомлено про розгляд справи шляхом направлення повістки на електронну адресу зазначену у позовній заяві, а відтак у нього було достатньо часу для вирішення своїх організаційних питань з метою явки до суду.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про підтвердження порушення ОСОБА_1 п.2.9 в ПДР, а відтак вважає притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП правомірним, а винесену відносно нього постанову серії ЕНА № 2639819 законною, і підстав для її скасування не вбачає, позаяк п. 2.9 в ПДР забороняє водієві керувати транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком не лише в темну пору доби, а й в умовах недостатньої видимості. Пунктом 1.10 ПДР установлено, що недостатня видимість видимість дороги в напрямку руху менше ніж 300 м у сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо.

З долученого до справи відеозапису слідує, що погодні умови на момент здійснення зйомки сухі; туман, дощ, снігопад відсутні, проте подія зупинки відбувається в напівтемряві, в передвечірній час, тобто у сутінках, що зобов`язувало водія ввімкнути освітлення номерного знаку.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2639819 від 19 липня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Підставою для притягнення стало порушення позивачем п. 2.9 в ПДР України при наступних обставинах. Вказано, що 19.07.2024р. о 21:15 год. в с. Сопів по вул. Січових Стрільців, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі «Mercedes-Benz Vito 110 D» АТ 7623 ЕТ, у якого державний номерний знак є недостатньо освітленим.

Вважаючи вказану постанову незаконною позивач оскаржив її до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 222 КУпАП установлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху (частини перша і друга статті 121-3).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції № 1395 постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою та/або другою статті 121-3 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Зі змісту норм статей 251, 252, 280 КУпАП колегія суддів доходить до висновку, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З матеріалів справи вбачається, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 ч.1 КУпАП за порушення позивачем п. 2.9 в ПДР України. Зміст обумовленого порушення полягає в тому, що 19.07.2024р. о 21:15 год. в с. Сопів по вул. Січових Стрільців, ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі «Mercedes-Benz Vito 110 D» АТ 7623 ЕТ, у якого державний номерний знак є недостатньо освітленим.

Відповідно до п. 30.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР України) на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Пунктом 2.9 «в» ПДР визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що зокрема неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

При цьому, наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За змістом доводів скаржника керування автомобілем ОСОБА_1 мало місце в світлу пору доби, а не в темну. Позивач вказував, що перед початком руху він оглядав та перевіряв справність свого транспортного засобу, в тому числі і освітлювальні прилади на ньому.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем долучено до матеріалів справи відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського.

Дослідивши вказаний відеозапис колегією суддів установлено, що запис розпочато о 21:06:05 год 19.07.2021р. в достатньо світлу пору доби. Вказаним відеозаписом зафіксовано тривалістю в одну секунду, як службовий автомобіль поліції рухається на відстані за автомобілем білого кольору, яким як встановлено після зупинки є автомобіль «Mercedes-Benz Vito 110 D» НОМЕР_1 . Режим відео знімання перших секунд руху та зупинки названого автомобіля під керуванням позивача здійснено відео реєстратором поліцейського із частковим закриванням камери (ймовірно пальцями рук), внаслідок чого не надається за можливе встановити обставини зазначені відповідачем в оскаржуваній постанові щодо керування позивачем транспортним засобом з недостатньо освітленим номерним знаком.

При цьому з долученого до справи відеозапису слідує, що погодні умови на момент здійснення зйомки сухі; туман, дощ, снігопад відсутні, а пора доби є достатньо освітленою для того щоб номерні знаки вказаного автомобіля були достатньо видимі для учасників дорожнього руху.

Крім того судом ураховано, що диспозицією ч.1 ст. 121-3 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність зокрема за керування або експлуатацію транспортного засобу з номерним знаком, «неосвітленим» у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості.

Натомість позивача притягнуто до адміністративної відповідальності керування позивачем транспортним засобом за «недостатньо освітленим» номерним знаком, однак як встановлено судом вище, диспозиція приведеної вище норми не передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом з «недостатньо освітленим» номерним знаком в пору доби яка є достатньо світлою для того щоб номерні знаки вказаного автомобіля були достатньо видимі для учасників дорожнього руху.

Частиною 1 статі 29 Закону України «Про дорожній рух» установлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Наказом Міністерства інфраструктури України №521, від 17.08.2012 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за № 1586/21898 «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання» установлено, що :

1.2. На кожен КТЗ або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

1.3. На кожен новий КТЗ або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на КТЗ, що були у користуванні, сертифікат відповідності видають уповноважені органи або органи із сертифікації, акредитовані відповідно до законодавства, призначені Міністерством інфраструктури України.

Однозначно в Україні передбачено використання транспортних засобів, який має бути обладнані освітленим номерним знаком (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості). Проте відповідність рівня освітлення оцінюють спеціалісти сертифікаційних центрів, які володіють спеціальними знаннями та мають відповідні дозвільні документи.

Працівники поліції не є експертами у цій сфері. Зокрема вони не володіють спеціальними знаннями та не мають відповідних дозвільних документів для надання експертного висновку щодо достатності чи недостатності освітлення номерного знаку транспортного засобу. Щоб отримати висновок про відповідність, працівники поліції мають залучати сертифікованих експертів.

В силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Отже, в порушення норм ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем правопорушення передбаченого підпунктом «в» п. 2.9 ПДР України, за яке настає відповідальність передбачена 121-3 ч.1 КУпАП, і як наслідок безпідставно накладено на позивача адміністративне стягнення, що є підставою для скасування зазначеної постанови та задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що позивачем понесено судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1515 грн. (605,60 грн за подання позову і 909,40 грн за подання апеляційної скарги), який з урахуванням положень ст. 139 КАС України підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетного фінансування відповідача.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2024 року у справі № 346/4228/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області сержанта поліції Михайльчука Юрія Івановича серії ЕНА № 2639819 від 19.07.2024р., якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, а провадження у справі про вказане адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (код за , адреса: вул. Української Перемоги, м. Івано-Франківськ, 76000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1515 грн (однієї тисячі п`ятсот п`ятнадцять гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 03 грудня 2024 року