Справа № 200/4648/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року справа №200/4648/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 200/4648/24 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправним рішення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині незарахування до стажу при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді повних 7 років стажу та виплатити ненараховану частку щомісячного довічного грошового утримання судді; зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 07.03.2024 року перерахувати призначене щомісячне довічне грошове утримання судді з урахуванням 7 років стажу та виплатити ненараховану частку щомісячного довічного грошового утримання судді; зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відповідності до вимог статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 64% від розміру суддівської винагороди.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року позов задоволено: визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді повних 7 років стажу, а саме: період проходження строкової військової служби (2 роки 1 місяць 10 днів), період навчання (1 рік 11 місяців) та період роботи в Донецькій обласній колегії адвокатів (3 роки); зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 07.03.2024 року перерахувати ОСОБА_1 , призначене щомісячне довічне грошове утримання судді, у відповідності до вимог статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 64% від розміру суддівської винагороди з урахуванням 7 років стажу та виплатити ненараховану частку щомісячного довічного грошового утримання судді.

Також, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апелянт зазначив, що згідно ч. 1 ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідно до наданих документів, загальний стаж роботи позивача складає 35 років 06 місяців 29 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 20 років 07 місяців 26 днів (з 09.07.2003 по 20.02.2015 та з 24.02.2015 по 06.03.2024).

Відповідно до рішення про призначення довічного грошового утримання судді у відставці від 10.04.2024 № 89 , довічне грошове утримання позивачу призначено з розрахунку 50 відсотків суддівської винагороди судді відповідно до стажу на посаді судді 20 років. Розмір щомісячного довічного грошового утримання, станом на 01.05.2024, визначеного на підставі довідки від 07.03.2024 № Б-с-297 складає 55492,80 грн. (110985,60 грн х 50%).

Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно військового квитка НОМЕР_1 та трудової книжки НОМЕР_2 позивач:

- з 13 листопада 1983 року по 23 грудня 1985 року проходив строкову військову службу;

- з 13.05.1986 року прийнятий водієм у Шахту «ім. М.І. Калініна»,

- з 22.08.1986 року звільнений у зв`язку із зарахуванням у Харківський юридичний інститут де навчався за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського за спеціальністю «Правознавство»,

- з 03.09.1990 року по 07.07.2003 року працював на посадах стажиста в колегії адвокатів, адвоката, відрахований у зв`язку з призначення суддею (а.с. 11-21).

Згідно диплому ТВ № 869596 та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з 01.09.1986 року до 31.07.1990 року позивач навчався в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (а.с. 22, 24).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 05.03.2024 року №043/0/15-24 ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку.

11.03.2024 року позивач надав до установи ПФУ заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання (а.с. 23).

Рішенням відповідача від 18.03.2024 року в призначенні утримання відмовлено через ненадання позивачем розрахунку стажу судді відповідно до додатку 4 Постанови № 3-1 (а.с. 28).

Рішенням відповідача від 29.03.2024 року утримання позивачу призначено в розмірі 55492, 80грн. (110985,60 грн х 50%) з 07.03.2024 року. Визначено, що загальний стаж роботи Позивача складає 35 років 06 місяців 29 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 20 років 07 місяців 26 днів (а.с. 29).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Конституційний суд України, досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

В рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Такий підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження в рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абз.2 п.3 мотивувальної частини якого суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Згідно ч. 3 ст .142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді.

За ч.ч. 4-5 ст. 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

За ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Згідно п.22 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (п.23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 16.10.2019 №193-IX та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII, якими передбачалось, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п. 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (п. 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII).

За п. 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII зі змінами.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Конституційний Суд України визнав неконституційним повністю пункт 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI.

Згідно ч. 3 ст.142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Зазначена норма неконституційною не визнавалась.

За матеріалами справи позивачу здійснено розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із урахуванням стажу роботи на посаді судді - 20 років 07 місяців 26 днів.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання, суд враховує наступне.

Згідно абз. 4 п.34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

За ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Згідно матеріалів справи позивач з 13 листопада 1983 року по 23 грудня 1985 року проходив строкову військову службу, з 01.09.1986 року до 30.06.1990 року навчався в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

Враховуючи зазначені правові норми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період проходження строкової військової служби з 13 листопада 1983 року по 23 грудня 1985 року та період навчання на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1986 року до 30.06.1990 року підлягає зарахуванню до стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Щодо врахування у даному випадку стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) позивача, наявність якого відповідно до вимог закону надавало право для призначення на посаду судді, суд враховує наступне.

Згідно ч. 2 статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи у галузі права не менш як три роки.

Отже, право на зарахування стажу роботи в галузі права тривалістю три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України «Про статус суддів» на день їх обрання.

Судом, згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, врахована правова позиція в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що ч. 2 статті 137 Закону № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Наведене однозначно свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та, відповідно, на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково трьох років роботи в галузі права.

Враховуючи означене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування адвокатського стажу позивача 3 роки до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, незарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 20 років 07 місяців 26 днів, який враховано пенсійним органом, також календарний період проходження строкової військової служби (2 роки 1 місяць 10 днів), період навчання (1 рік 11 місяців) та період роботи в Донецькій обласній колегії адвокатів (3 роки), в сукупності 7 років.

Верховний Суд в постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення ефективного правосуддя та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном ефективне правосуддя, що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з того, що з огляду на положення статті 245 КАС України адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправними дій Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді повних 7 років стажу, а саме: період проходження строкової військової служби (2 роки 1 місяць 10 днів), період навчання (1 рік 11 місяців) та період роботи в Донецькій обласній колегії адвокатів (3 роки);

- зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 07.03.2024 року перерахувати ОСОБА_1 , призначене щомісячне довічне грошове утримання судді, у відповідності до вимог статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 64% від розміру суддівської винагороди з урахуванням 7 років стажу та виплатити ненараховану частку щомісячного довічного грошового утримання судді.

В частині розподілу судових витрат рішення суду не оскаржено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі № 200/4648/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 4 грудня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв