Справа № 280/1368/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
03 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 280/1368/24
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Личкатої Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про прийняття звіту щодо виконання судового рішення в адміністративній справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки Третього апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року, скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року, ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови (оформлені листами від 02.02.2024 № 1968-342/П-02/8-0800/24 та від 09.02.2024 року № 2309-2173/П-02/8-0800/24) та бездіяльність у не здійсненні перерахунку раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб: на 01 січня 2021 року виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», у розмірі 2270 гривень; на 01 січня 2022 року виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до абзацу 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» у розмірі 2481 гривень; на 01 січня 2023 року виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 гривень, - на 01.01.2024 виходячи з базового посадового окладу судді апеляційного суду, визначеного на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абзацу 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні;
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з урахуванням компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, встановленого на 01.01.2021 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн, встановленого на 01.01.2022 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, встановленого на 01.01.2023 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», з 01.01.2024 виходячи розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні, встановленого на 01.01.2024 абзацом 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протягом одного місяця з дня отримання цієї ухвали, подати до Третього апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області подано до Третього апеляційного адміністративного суду заяву, відповідно до якої просить прийняти звіт про виконання постанови суду.
В обґрунтування зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 розраховано з урахуванням вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі №280/1368/24 розраховано Головним управлінням із середньомісячного заробітку на 2021, 2022, 2023, 2024 наступним чином: (посадовий оклад + доплата за вислугу років) х 78%. де: посадовий оклад: прожитковий мінімум для працездатних осіб (згідно із законами України про Державний бюджет України на відповідний рік) х базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду (становить 50 прожиткових мінімум для працездатних осіб) х регіональний коефіцієнт (1.2); доплата за вислугу років відповідно до довідки Апеляційного суду Запорізької області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці віл 15.06.2021 №01/51/21; 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає 165260,16 грн (211872,00 х 78% (відсоток від суддівської винагороди)).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає175134,96 грн (224532 х 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає184635,36 грн (236712,00 х 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає200734,56 грн (257352,00 х 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Також до щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем здійснюється доплата за особливі заслуги перед Україною.
Також, на виконання постанови суду, Головним управлінням здійснено розрахунок компенсації втрати частини доходів, про що свідчить розрахунок та виплата якої буде здійснюватися за рахунок коштів з Державного бюджету України в рамках черговості.
Зобов`язань щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі будь-яких довідок про суддівську винагороду постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024 на Головне управління покладено не було.
Зазначено, що постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі №280/1368/24 було виконано відповідачем відповідно до покладених зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.
ОСОБА_1 подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, відповідно до якої просить у прийнятті звіту відмовити та накласти штраф на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Позивач наголошує, що відповідачем здійснено лише частковий перерахунок без здійснення всіх складових суддівської винагороди (при визначені розміру суддівської винагороди - надбавку за вислугу років не перераховувало відповідно зміненого окладу судді, а взято без перерахунку із довідки Запорізького апеляційного суду від 15.06.2021 №01/51/21 (яка розрахована із прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні) - 75 672 гривні, що підтверджено відповідями боржника та інформаційними довідками Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024 за якими розмір суддівської винагороди на 01.01.2021 року , становить - 217920 гривень, на 01.01.2021 року становить - 238 176 гривень, на 01.01.2023 року - 257 664 гривень, на 01.01.2023 року - 290688 гривень. Також, не виплачує нарахований борг.
ГУ ПФУ не враховує інформаційні довідки Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024, які були направлені до відповідача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі 280/627/24 за якими розмір суддівської винагороди на 01.01.2021 року , становить - 217920 гривень, на 01.01.2021 року становить - 238 176 гривень, на 01.01.2023 року - 257 664 гривень, на 01.01.2023 року - 290688 гривень.
ОСОБА_1 подав заперечення на звіт боржника про виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року та ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що ГУ ПФУ фактично не виконує постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі № 280/1368/24, а саме: здійснило лише частковий перерахунок без здійснення всіх складових суддівської винагороди (а саме при визначені розміру суддівської винагороди - надбавку за вислугу років не перераховувало відповідно зміненого окладу судді, а взято без перерахунку із довідки Запорізького апеляційного суду від 15.06.2021 №01/51/21 (яка розрахована із прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні) - 75 672 гривні, що підтверджено відповідями боржника та інформаційними довідками Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024 року за якими розмір суддівської винагороди на 01.01.2021 року , становить - 217920 гривень, на 01.01.2021 року становить - 238 176 гривень, на 01.01.2023 року - 257 664 гривень, на 01.01.2023 року - 290688 гривень; не виплачує нарахований борг.
Так, відповідач у додаток до звіту надає розрахунок суддівської винагороди та розміру довічного грошового утримання.
Із розрахунку ГУ ПФУ суддівської винагороди вбачається те, що при виконанні постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі №280/1368/24, здійснено частковий перерахунок без здійснення всіх складових суддівської винагороди, а саме надбавку за вислугу років за 21-24 роки не перераховувало відповідно зміненого окладу судді, а розмір надбавки за вислугу років у розмірі 75 672, 090 гривень взято із довідки Апеляційного суду Запорізької області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 15.06.2021 №01/51/21 (яка розрахована із прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні) , отже ГУ ПФУ не здійснювало перерахунок надбавки за вислугу років при зміні окладу суддівської винагороди.
ГУ ПФУ не враховує інформаційні довідки Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024 року, які були направлені до відповідача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року у справі 280/627/24 за якими розмір суддівської винагороди на 01.01.2021 року , становить - 217920 гривень, на 01.01.2021 року становить - 238 176 гривень, на 01.01.2023 року - 257 664 гривень, на 01.01.2023 року - 290688 гривень, лише з одною мотиваціє що «суд не зобов`язував» здійснювати перерахунок за довідками.
Відповідач не наводить доводів чому при здійсненні перерахунку він не здійснив перерахунок надбавки за вислугу років у процентах до визначеного суддівського окладу та не спростовує розмір суддівської винагороди, визначених у інформаційних довідках Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024, які були направлені до відповідача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2024 у справі 280/627/24.
Верховний Суд у постанові від 12.09.2024 у справі №580/2522/24, підтвердив проте, що перерахунок довічного грошового утримання може здійснюватися як за Довідкою про суддівську винагороду (яка має інформаційний характер) такий перерахунок за Довідками зобов`язано зробити пенсійний фонд за 21-23 роки) , так і без довідки ( зобов`язано зробити з 01.01.2024) і визначено, що підставою для перерахунку є не Довідка, а Положення частини 4 ст. 142 Закону№ °1402-УІІІ, яка визначає проте, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, а Довідка носить інформаційний характер.
У даному випадку, при перерахунку мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2024 року у справі № 280/1368/24 довідки Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024, які були направлені до відповідача на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.03.2024 року у справі 280/627/24.
В додаткових поясненнях позивач зазначає, зокрема, що відсутність у судовому рішенні вказівки щодо здійснення перерахунку за Довідкою суду, не надає права діяти боржнику незаконно , на власний розсуд, або допускати помилки, в розрахунках суддівської винагороди (частковий перерахунок тільки суддівського окладу, без перерахунку надбавки за вислугу років). А якщо такі помилки допущені то вони мають бути усунені в найкоротші строки.
При цьому, ГУ ПФУ також не надає аргументів на доводи, що розрахунок суддівської винагороди , здійснений ГУ ПФУ не відповідає мотивувальній частині постанови ТААС , положенням статті 135, 142 Закону № 1402 , за якими перераховані мають бути усі складові суддівської винагороди, а не тільки суддівський оклад і це підтверджено довідками Запорізького апеляційного суду від 25.07.2024.
У мотивувальній частині постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі № 280/1368/24 визначено проте, що ГУ ПФУ повинні зробити автоматичний перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, без заяви, а Довідка суду носить інформаційний характер і не є підставою для здійснення перерахунку. Всі необхідні дані є у справі, у тому числі і вислуги років, а тому ГУ ПФУ можуть зробити самі розрахунки.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, доводи сторін, встановив наступне.
Згідно із статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частинами 1, 2, 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Вказаною нормою законодавець встановив обов`язок учасників справи щодо обов`язкового виконання рішень суду та їх відповідальність за невиконання таких рішень. Зазначена норма не передбачає будь-яких припущень або виключень щодо виконання частини судового рішення, не визначає яку частину рішення сторона повинна виконати обов`язково, а яку може не виконувати за наявності будь-яких причин.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії». Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини»).
Обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в яких є держава в особі її компетентних органів, а тому, адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Суд зазначає, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення.
Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Судовий контроль за виконанням судового рішення полягає у перевірці судом належного, точного та своєчасного виконання судового рішення у спосіб отримання звіту про таке виконання або спонукання до виконання судового рішення через визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі; наявність судового контролю за виконанням судового рішення передбачає безпосереднє виконання останнього та виключає можливості подання окремого позову, предметом якого є протиправні дії або бездіяльність суб`єкта, який має виконати таке рішення
Питання, пов`язані із здійсненням судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані статтею 382 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з частинами 2-3 статті 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.
Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021 у справі №9901/598/19.
Частиною 4 статті 382 КАС України передбачено, що питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.
Частиною 7 статті 382 КАС України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Тобто, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду.
Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що КАС України регламентовано наслідки неподання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення у вигляді встановлення нового строку подання звіту або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, як випливає з диспозиції частин 2, 7 статті 382 КАС України, відповідальність у вигляді накладення штрафу, передбаченого цією нормою, настає за невиконання (повторне невиконання) судового рішення і так само за неподання (повторне неподання) відповідачем - суб`єктом владних повноважень звіту про виконання такого судового акту.
Суд зазначає, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу на те, що застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Згідно висновків наданих в постанові Верховного Суду від 23.04.2021 по справі №560/523/19 посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацом другим пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року у справі №361/2109/17 зазначив, що накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафних санкцій є заходом для забезпечення права громадян на судовий захист у разі невиконання рішення суду. Для того щоб накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень, суд повинен встановити, що рішення суду не виконано та з`ясувати причини її невиконання. Суд має право, але не зобов`язаний накладати штраф. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, то саме лише невиконання судового рішення не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу. Тобто, обов`язковою умовою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу є встановлення для такого суб`єкта владних повноважень строку на подання звіту про виконання судового рішення та в подальшому неподання такого звіту у встановлений строк. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює та яким не забезпечено виконання судового рішення у встановлений строк. Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі. За своєю правовою природою накладення судом штрафу за не виконання рішення суду є заходом процесуального примусу, передбаченого статтею 144 КАС України, з метою спонукання відповідних осіб до добросовісного виконання процесуальних обов`язків, зокрема, в частині накладеного судом обов`язку щодо подання звіту про виконання рішення суду, що обумовлено обов`язковістю виконання судового рішення як важливої складової права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14 та 370 КАС України.
При цьому, як зазначалось, частиною 4 статті 382 КАС України передбачено, що питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін.
За частиною 3 статті 126 КАС України, повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді. Якщо для розгляду окремих категорій справ, заяв або клопотань учасників справи цим Кодексом встановлено строк розгляду менше десяти днів, повістка має бути вручена у строк, достатній для прибуття особи до суду для участі в судовому засіданні.
Така практика Верховного Суду щодо застосування положень КАС України, які зобов`язують суд вирішувати певні питання виключно у судовому засіданні з повідомленням сторін сформована, зокрема, у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 161/6125/17 та від 15 серпня 2019 року у справі № 2а-4641/11/2670.
При цьому, суд враховує, що за сталою судовою практикою Верховного суду, можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.
Так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі частини другої статті 130 Конституції України, частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з урахуванням компенсації інфляційних втрат на час виплати перерахунку відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, встановленого на 01.01.2021 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн, встановленого на 01.01.2022 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, встановленого на 01.01.2023 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», з 01.01.2024 виходячи розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні, встановленого на 01.01.2024 абзацом 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало суду звіт про виконання постанови суду, в якому зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 розраховано з урахуванням вимог постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024 у справі №280/1368/24 розраховано Головним управлінням із середньомісячного заробітку на 2021, 2022, 2023, 2024 наступним чином: (посадовий оклад + доплата за вислугу років) х 78%. де: посадовий оклад: прожитковий мінімум для працездатних осіб (згідно із законами України про Державний бюджет України на відповідний рік) х базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду (становить 50 прожиткових мінімум для працездатних осіб) х регіональний коефіцієнт (1.2); доплата за вислугу років відповідно до довідки Апеляційного суду Запорізької області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці віл 15.06.2021 №01/51/21; 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає 165260,16 грн (211872,00 х 78% (відсоток від суддівської винагороди)).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає175134,96 грн (224532 х 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає184635,36 грн (236712,00 х 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці складає200734,56 грн (257352,00 х 78% (відсоток від суддівської винагороди).
Отже, відповідач подав до суду звіт про виконання судового рішення.
Строк подання звіту про виконання рішення суду не було пропущено відповідачем.
Надіючи оцінку поданому звіту в контексті виконання відповідачем рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Так резолютивною частиною судового рішення зобов`язано відповідача на підставі частини 2 статті 130 Конституції України, частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснити позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, встановленого на 01.01.2021 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн, встановленого на 01.01.2022 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік», за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, встановленого на 01.01.2023 абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», з 01.01.2024 виходячи розрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні, встановленого на 01.01.2024 абзацом 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».
Відповідно до частин 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
За змістом вимог частини 1 - 2 статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини 3 - 5 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Отже, щомісячне довічне грошове утримання розраховується у відсотковому значенні від суддівської винагороди судді до складу якої входить щомісячна доплата за вислугу років.
Суд апеляційної інстанції у постанові від 27 червня 2024 року зазначив, що відомості про суд, де працював суддя, вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці подаються до Пенсійного фонду під час призначення судді щомісячного довічного грошового утримання і зберігаються у матеріалах особової справи. Ці відомості залишаються незмінними. Пенсійний фонд України та/або його органи повинні проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, автоматично, незалежно від подання довідки про суддівську винагороду судді, що працює на відповідній посаді.
Досліджені судом докази свідчать, що відповідачем щомісячне довічне грошове утримання не розраховано від всіх складових суддівської винагороди судді до складу якої входить щомісячна доплата за вислугу років, яка визначається у відсотковому значенні від посадового окладу.
Колегія суддів наголошує, що з урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, практики правозастосування, що складалася з приводу спорів цієї категорії, зокрема й суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку щодо не підтвердження виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки на момент розгляду судом звіту та заяви позивача, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та його виплата, здійснено у повному обсязі не було.
З огляду на вищенаведене, необхідно відмовити Головному управлінню у прийнятті звіту про виконання постанови суду та встановити відповідачу новий строк для подання звіту про виконання вказаного рішення.
Щодо застосування штрафу, колегія суддів зазначає, що як зазначалось вище, з урахуванням сталої практики Верховного Суду, штраф штрафу є мірою покарання та заходом процесуального примусу, передбаченого статтею 144 КАС України, з метою спонукання відповідних осіб до добросовісного виконання процесуальних обов`язків.
Відповідальність у вигляді накладення штрафу, настає за невиконання (повторне невиконання) судового рішення і так само за неподання (повторне неподання) звіту. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.
Тобто, обов`язковою умовою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу є встановлення для такого суб`єкта владних повноважень строку на подання звіту про виконання судового рішення та в подальшому неподання такого звіту у встановлений строк.
Накладення штрафу є заходом процесуального примусу, з метою спонукання відповідних осіб до добросовісного виконання процесуальних обов`язків, зокрема, в частині накладеного судом обов`язку щодо подання звіту про виконання рішення суду.
Судом встановлено, що затримка виконання рішення не є триваючою, рішення суду фактично виконано частково, при цьому, не виконання рішення суду фактично відбулось через неправильне тлумачення відповідачем норм права та рішення суду.
Суд наголошує, що підставою для накладення штрафу є саме достовірно встановлене судом в ході судового засідання порушення законності та правопорядку, та лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу за невиконання рішення суду.
Таким чином, з урахуванням обставин справи, характеру спірних правовідносин, предмета та категорії спору, суд дійшов до висновку щодо не підтвердження виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки на момент розгляду клопотання судом апеляційної інстанцій, рішення суду виконано не було, а тому суд вважає за необхідне встановити контроль за виконанням рішення суду першої інстанції - шляхом зобов`язання подати до суду звіт про його повне виконання у місячний строк з дня отримання копії цієї ухвали, що обумовлює часткове задоволення заяви позивача.
Керуючись ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Відмовити в прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задовольнити частково.
Встановити новий строк для подання боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області звіту про повне виконання рішення суду, а саме шляхом зобов`язання подати до Третього апеляційного адміністративного суду звіт про виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у місячний строк з дня набрання цією ухвалою законної сили.
В задоволені іншої частини заяви ОСОБА_1 відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати підписання та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров