Справа № 420/33683/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивачка просить суд: - визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі їй ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою КМУ від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби»; - зобов`язати відповідача видати їй посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей», форма і порядок видачі якого встановлена постановою КМУ від 28.05.1993 №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі старшим матросом ОСОБА_3 , який проходив військову службу у НОМЕР_1 загоні морської охорони Держприкордонслужби та загинув в ході бойових дій під час оборони міста Маріуполя 26.04.2022 року.

За її заявою рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду в Одеській області від 15.02.2023 по справі №495/210/23 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 16.05.2016 по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 зазначила, що 25.09.2024 року вона звернулась до відповідача із заявою, у якій просила видати посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Проте за результатом розгляду заяви відповідач відмовив у видачі посвідчення, оскільки рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу згідно з п.4,6 Порядку №379 - не є підставою для видачі посвідчення.

Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 та рішення Білгород-Дністровського суду Одеської області міськрайонного від 15.02.2023 №495/210/23 вона як дружина належить до членів сім`ї загиблого ОСОБА_3 та має право на отримання посвідчення, тому просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що з урахуванням вимог п.4 Порядку №379 посвідчення видається саме дружині військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, а не особі, яка проживала з померлим без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_1 посилається на рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99, але зазначене рішення не може бути застосовано при розгляді даної справи, так як відноситься до інших правовідносин, оскільки за роз`ясненнями, які надав Конституційний Суд України у цьому рішенні, умови постійного проживання і ведення спільного господарства розширюють коло членів сім`ї загиблого військовослужбовця лише в частині тих родичів, які не належать до близьких і не поширює свою дію на подружжя.

В підтвердження своєї правової позиції представник відповідача посилається на правові висновки Верховного Суду у постанові від 19.03.2021 по справі №1840/2940/18 та вказує, що у військової частини НОМЕР_2 були відсутні підстави для задоволення заяви позивачки про видачу їй посвідчення члена сім`ї військовослужбовця.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Справа розглянута в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно довідки №5111- від 24.01.2024 року являється внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання - АДРЕСА_3 , фактичним місцем проживання - АДРЕСА_4 .

Також позивачка являється учасницею бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 20.09.2024 року.

09.01.2023 року позивачка звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду в Одеській області із заявою про встановлення факту родинних зв`язків.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду в Одеській області від 15.02.2023 по справі №495/210/23, яке набрало законної сили 20.03.2023, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який загинув під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а саме: під час виконання бойового завдання з оборони міста Маріуполя 26.04.2022 року, у період з 16.05.2016 року по день смерті останнього 26.04.2022 року.

25.09.2024 року позивачка подала до відповідача заяву №С-260, у якій просила видати посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця, який загинув під час проходження служби.

Листом від 22.10.2024 №03.7/С-260/276 відповідач відмовив у видачі посвідчення, у зв`язку з тим, тим що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу згідно п.4.6 Порядку не є підставою для видачі посвідчення.

Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки судом встановлено факт її проживання однією сім`єю із загиблим, отже вона є його дружиною та такою що має право на відповідне посвідчення.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі також Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону №2011-XII передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.

Вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом (ч.6 ст.18 Закону № 2011-XII) .

Відповідно до ч.13 ст.14 Закону №2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма і порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 28.05.1993 року прийнято постанову №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі Порядок №379)

Згідно з п.2 Порядку №379 посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом №2011-XII.

Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби (п.4 Порядку №379).

Відповідно до п.15 Порядку №379 посвідчення підлягають поверненню до територіального центру комплектування та соціальної підтримки/уповноваженого органу, який їх видав, зокрема, у разі коли дружина (чоловік) взяла (взяв) інший шлюб.

Таким чином, норми Закону №2011-XII та Порядку №379 чітко окреслюють коло осіб, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені для членів сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання військового обов`язку, а саме: батька, матір, дружину, чоловіка або дитину.

Законодавець встановлює не лише право на соціальну підтримку, але й чіткі умови, за яких це право може бути реалізоване. Зокрема, дружина або чоловік військовослужбовця мають право на пільги за умови збереження статусу подружжя шляхом утримання від вступу в новий шлюб. Порушення цієї умови тягне за собою обов`язок повернення відповідного посвідчення.

Відповідач, відмовляючи позивачці у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, вказав на те, що заявниця не належить до жодної з визначених чинним законодавством категорії осіб, які мають право на отримання такого посвідчення, а рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не наділяє її таким правом.

Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду в Одеській області від 15.02.2023 по справі №495/210/23 підтверджується факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 16.05.2016 року по день смерті останнього 26.04.2022 року.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Питання встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, особі, яка, хоч і проживала спільно із загиблим, але не перебувала в зареєстрованому шлюбі, розглядалось Верховним Судом у постанові від 06.07.2022 у справі №809/1346/17.

Верховний Суд у справі №809/1346/17дійшов висновку, що відмова у встановленні статусу «Член сім`ї загиблого (померлого)» та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого» є правомірною, оскільки позивач, хоч і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем, однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала, статусу члена його сім`ї не мала.

Також Верховний Суд зазначив, що встановлення рішенням суду факту спільного проживання позивача та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачем статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд по цій справі враховує правову позицію Верховного Суду та вважає, що хоч ОСОБА_1 і проживала спільно із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 , однак у зареєстрованому шлюбі з ним на час його загибелі не перебувала, тому статусу члена його сім`ї не мала.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач порушень прав ОСОБА_1 в частині відмови у отриманні посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби не допускав.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.