Справа № 380/10270/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Львівсправа № 380/10270/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Відповідач/ ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене у виді відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 по наданню відстрочки від призову під час мобілізації військовозобов`язаним № 4656 від 25 квітня 2024 року, в частині відмови у наданні мені відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з когнітивними порушеннями;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути мою заяву про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з когнітивними порушеннями, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, відповідно до підстав, зазначених у моїй заяві.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із наявністю матері з числа осіб з когнітивними порушеннями, яка потребує постійного догляду, та надав необхідні документи на підтвердження вказаних фактів, зокрема довідку про наявність когнітивних порушень з відміткою про те, що матір позивача має значну залежність від інших осіб під час виконання важливих соціально-побутових функцій. Однак відповідач, на переконання позивача, протиправно відмовив йому у наданні відстрочки згідно з поданою ним заявою, у зв`язку з чим позивач звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що 09 квітня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з відповідною заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з тим, що здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 1936 р.н., а брат, який прописаний з мамою, - пенсіонер і проживає за кордоном. До цієї заяви позивач долучив такі документи: копію свого паспорта та довідки про реєстрацію місця проживання; копію паспорта матері ОСОБА_2 та ідентифікаційного номера; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження; витяг № 218 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб з ЦНАПу Меденицької селищної ради; копію паспорта брата ОСОБА_3 ; акт про встановлення факту проживання від 26 березня 2024 року; довідку № 1128 від 20 березня 2024 року Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької РДА; висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку за формою № 080-2/0; копію військово-облікового документа.

За результатами розгляду цієї заяви позивачу надано письмову відповідь за № 4594 від 25 квітня 2024 року, в якій зазначено, що з огляду на подані ним документи щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не вбачається, що саме він зайнятий постійним доглядом за своєю матір`ю (відсутні документи органу соціального захисту населення про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, як це передбачено абзацом другим частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення»), а також, що вона потребує такого догляду згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або що у його матері відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону її утримувати.

Така позиція відповідача була обґрунтована тим, що висновок про наявність когнітивних порушень за формою № 080-2/о не заповнений належним чином, а саме не зазначено дати його видачі та до якого часу він дійсний, підписаний тільки двома членами комісії і не містив інформації про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду. Окрім цього, довідка Управління праці та соціального захисту населення № 1128 від 20 березня 2024 року містила інформацію про те, що позивач перебував на обліку і одержував компенсаційні виплати по догляду за престарілою особою в період з 07 лютого 2017 року по 31 грудня 2023 року. Документів, які б підтверджували факт отримання таких виплат в квітні 2024 року, тобто на момент звернення з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач не надав.

Відповідач відзначає, що обов`язок щодо надання документів, які підтверджують право на відстрочку військовозобов`язаного від призову на військову службу під час мобілізації, покладається виключно на військовозобов`язаного. Завдань чи функцій районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо встановлення за власного ініціативою у військовозобов`язаних підстав для такої відстрочки, чинним законодавством не передбачено.

Також відповідач звертає увагу на те, що відповідь на заяву адресована позивачу 25 квітня 2024 року за № 4594, а не за № 4656, про яку йдеться у позовній заяві. Додана позивачем до позовної заяви відповідь за № 4656 стосувалася гр. ОСОБА_4 і жодним чином не стосується позивача.

Окрім цього, зауважує, що позивачу не було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з поданою ним заявою, а лише зазначено про те, що правових підстав для такої відстрочки наразі не вбачається, що не позбавляло його права повторно звернутись і надати документи, які б підтверджували умову, визначену у частині першій статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідач підсумовує, що позовна заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

У зв`язку з наведеним у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 17 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 24 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; зобов`язано відповідача подати до суду пояснення стосовно адресата у спірній відмові від 25 квітня 2024 року № 4656.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

09 квітня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з тим, що здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 1936 р.н., а брат, який прописаний з мамою, - пенсіонер і проживає за кордоном.

До цієї заяви позивач долучив такі документи: копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 № НОМЕР_1 ; копію довідки про реєстрацію місця проживання особи № 02011-03-06 від 13 грудня 2018 року; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; копію паспорта громадянина України - матері ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 ; витяг № 218 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; копію паспорта громадянина України - брата ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 ; акт про встановлення факту проживання від 26 березня 2024 року; довідку № 1128 від 20 березня 2024 року Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької РДА Львівської області; висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на професійній основі за формою № 080-2/0; копію військово-облікового документа.

Листом від 25 квітня 2024 року за № НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача у відповідь на його заяву від 09 квітня 2024 року, зокрема про те, що з огляду на подані ним документи щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не вбачається, що саме він зайнятий постійним доглядом за своєю матір`ю (відсутні документи органу соціального захисту населення про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, як це передбачено абзацом другим частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення»), а також, що вона потребує такого догляду згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або що у його матері відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону її утримувати. Отже, достатніх правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач не має.

Позивач, уважаючи протиправним рішення відповідача, оформлене у вигляді відмови ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 25 квітня 2024 року за № 4656, в частині відмови у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з когнітивними порушеннями, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка поведінки відповідача під час розгляду заяви позивача від 09 квітня 2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом частин першої, другої статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 389 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі статтею 2 Закону № 389 правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 1). Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

За змістом частини десятої статті 1 Закону № 2232 громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством. Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Згідно з абзацами першим-другим частини першої статті 39 Закону № 2232 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює та визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 23 Закону № 3543 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно із абзацом другим частини третьої статті 23 Закону № 3543 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації мають, зокрема військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з підпунктом восьмим пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку № 1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, військовозобов`язані повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних та надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Як слідує з матеріалів справи 09 квітня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. До заяви позивач долучив пакет документів, що перераховані судом вище.

Листом від 25 квітня 2024 року за № НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача у відповідь на його заяву від 09 квітня 2024 року про те, що достатніх правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач не має.

Утім, в рамках цієї справи позивач оскаржує відмову відповідача у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оформлену листом від 25 квітня 2024 року за № 4656, що не стосується позивача, а стосується іншої особи ОСОБА_4 .

В ухвалі від 17 травня 2024 року про залишення позовної заяви без руху суд зобов`язав позивача надати пояснення стосовно того, що оскаржуваний лист-відмова відповідача від 25 квітня 2024 року за № 4656 адресований не позивачу, а іншій особі.

На виконання вимог цієї ухвали позивач у своїй заяві від 04 червня 2024 року пояснив, що 10 квітня 2024 року звернувся з заявою про надання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 25 квітня 2024 року отримав відповідь-відмову № 4656 щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації військовозобов`язаним за частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» як особі, зайнятій постійним доглядом за особою з когнітивними порушеннями. Коли позивач з нею ознайомився, то звернув увагу, що відповідь адресована не йому та звернувся до працівників ТЦК, однак в усній формі йому було відмовлено виправити допущені помилки.

До цієї заяви позивач додав заяву, адресовану начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 , датовану 10 квітня 2024 року, в якій просив оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» як особі зайнятій постійним доглядом за особою з когнітивними порушеннями.

Проте вказані пояснення позивача та докази, надані на їх обґрунтування (заява від 10 квітня 2024 року), суперечать матеріалам справи, адже до відзиву на позовну заяву відповідач додав заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка датована 09 квітня 2024 року, та відповідь на неї від 25 квітня 2024 року, надану за № 4594, яка стосується безпосередньо позивача і яку позивач не оскаржує.

Докази звернення позивача до відповідача із заявою від 10 квітня 2024 року, яка надана на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази розгляду відповідачем вказаної заяви.

Адже лист відповідача від 25 квітня 2024 року за № 4656 про відмову в наданні відстрочки стосується заяви від 10 квітня 2024 року, поданої ОСОБА_4 , та жодним чином не стосується позивача.

Варто також відзначити, що відзив на позовну заяву з доданими до нього документами відповідач надіслав також і позивачу, що підтверджується відповідною квитанцією АТ «Укрпошта».

Серед документів, доданих до відзиву, є лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 квітня 2024 року, надана за № 4594, яка стосується безпосередньо позивача.

Однак жодних заяв про зміну предмета позову, уточнення позовних вимог тощо з урахуванням отриманих від відповідача документів позивач не подав.

Тобто, лист-відмова ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25 квітня 2024 року за № 4656 залишається предметом оскарження у цій справі.

Отже, в рамках розглядуваної справи позивач оскаржує відмову відповідача в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка позивача ніяк не стосується, його права, свободи чи інтереси жодним чином не порушує.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп вказано, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Водночас відповідно до речення першого частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки в рамках розглядуваної справи позивач оскаржує відмову відповідача в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (лист від 25 квітня 2024 року за № 4656), яка його не стосується, права, свободи чи інтереси позивача жодним чином не порушує, то заявлений позов з урахуванням меж заявлених позовних вимог є безпідставним.

Також суд відзначає, що до заяви від 09 квітня 2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач додав висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на професійній основі за формою № 080-2/0.

Однак цей висновок не містить дати його видачі, в ньому не зазначена дата, до якої він дійсний, не вказано послуги, рекомендовані особі, якої він стосується (зокрема про те, що матір позивача ОСОБА_2 потребує постійного догляду).

З урахуванням цього суд погоджується з доводами відповідача про те, що наданий позивачем висновок ЛКК не був належним чином оформлений, що позбавляло відповідача можливості враховувати його під час прийняття рішення щодо надання позивачу відстрочки за заявою від 09 квітня 2024 року.

Водночас на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивач надав суду висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за формою 080-4/о.

Утім суд не може брати до уваги такий висновок, оскільки він датований 23 травня 2024 року і до заяви від 09 квітня 2024 року про надання відстрочки апріорі не міг бути наданий.

Попри те, суд відхиляє покликання відповідача як на підставу для відмови у наданні позивачу відстрочки на те, що у нього були відсутні документи органу соціального захисту населення про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд, а також, що у його матері відсутні інші працездатні особи, зобов`язані відповідно до закону її утримувати, позаяк вказані обставини не є необхідною умовою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Беручи до уваги викладене, враховуючи фактичні обставини розглядуваної справи, предмет та межі заявленого позову, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії належить відмовити повністю.

Також суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до відповідача за отриманням відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, надавши відповідачу усі необхідні документи, які відповідне право позивача, з урахуванням статті 23 Закону № 3543, підтверджують.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна