Справа № 320/35065/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції - Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач - Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Справа № 320/35065/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року у справі

за позовом Акціонерного товариства «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК»

до Головного управління Державної податкової служби

у Житомирській області

про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Акціонерне товариство «МІЖНАРОДНИЙ РЕЗЕРВНИЙ БАНК» (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі - Відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області №182/06-30-13-02 від 06.04.2023 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року адміністративний позов було задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податкова застава відноситься до видів публічного обтяження, а тому в силу приписів пункту 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втратила свою чинність.

Таким чином суд, врахувавши, що спірне рішення прийнято податковим органом всупереч приписів пункту 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов до висновку, що спірне рішення підлягає скасуванню в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що скерування на адресу банку податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не свідчить про провадження контролюючим органом заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу.

Так, контролюючий орган стверджує, що сама собою обставина прийняття податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не порушує приписів пунктів 1, 2 частини 5 статті 36 Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Апелянт також зазначає, що згідно інтегрованих карток, які ведуться ГУ ДПС, за позивачем станом на дату винесення оскаржуваного рішення про опис майна в податкову заставу, обліковувався податковий борг на загальну суму 102 204,97 грн, тому у ГУ ДПС відсутні правові підстави для відкликання рішення керівника про опис майна в податкову заставу.

Крім того, податковий орган посилається на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові по справі № 804/2596/17.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024 та від 09.10.2024 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін, зазначаючи, що застосування процедури примусового стягнення податкового боргу, в т.ч. встановлення будь-яких публічних обтяжень щодо майна неплатоспроможного банку, суперечить приписам наведених вище норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» від 25.02.2022 №131, яким, зі змінами, внесеними рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.06.2023 №751, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку, визначені Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, на строк з 25.02.22 по 24.02.2025 включно. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.08.2017 № 3790 строки здійснення ліквідації продовжено до 10.09.2018.

Головним управлінням ДПС у Житомирській області прийнято та надіслано на адресу позивача податкову вимогу від 30.03.2023 №0-0630, відповідно до якої сума податкового боргу останнього становить податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 4051,11 грн., орендної плати в сумі 97371,77 грн., екологічного податку в сумі 782,09 грн. (усього 102204,97 грн.) та рішення про опис майна у податкову заставу від 06.04.2023 №182/06-30-13-02, яким в.о. начальника Головного управління ДПС у Житомирській області вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків, а у разі якщо на момент складення акту опису майна відсутнє або його балансова вартість менша за суму податкового боргу - також того майна, право власності, на яке він набуде у майбутньому.

Позивач звернувся зі скаргою від 25.04.2023 №1715 до Державної податкової служби України, у якому, зокрема, просив визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу 06.04.2023 №182/06-30-13-02.

Рішенням Державної податкової служби України від 12.06.2023 №14960/6/99-00-06-02-01-06 скаргу від 25.04.2023 №1715 залишено без задоволення, а рішення про опис майна у податкову заставу від 06.04.2023 №182/06-30-13-02 - без змін.

Вважаючи протиправним таке рішення Відповідача, а свої права - порушеними, Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Зміст податкової застави зазначений в статті 88 ПК України, відповідно до якої з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. (пункт 88.1-88.2).

Процедурні питання податкової застави регулюються статтею 89 ПК України.

Так, право податкової застави виникає серед іншого у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (підпункт 89.1.1).

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 89.3).

Контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (пункт 89.8).

Статтею 93 ПК України передбачена процедура припинення податкової застави.

Майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;

визнання податкового боргу безнадійним;

набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» податкова застава належить до публічних обтяжень.

При публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган (особа) (частина перша статті 38 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п`яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов`язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу (частина перша статті 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Публічне обтяження припиняється на підставі рішення уповноваженого органу (особи) з дня набрання ним законної сили. Публічне обтяження також припиняється внаслідок реалізації прав, що випливають із змісту публічного обтяження.

Відомості про припинення публічного обтяження підлягають реєстрації протягом п`яти днів із дня його припинення. Обов`язок щодо здійснення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган або на уповноважену ним особу.

Уповноважений орган несе відповідальність у встановленому законом порядку за порушення обов`язку щодо реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження (стаття 41 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Пунктом 4 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 №830, (далі - Порядок №830) визначено, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (в тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених вище норм права дозволяє колегії суддів стверджувати, що нарахування та декларування податків і зборів банками в стані ліквідації здійснюється згідно з вимогами Податкового кодексу України, однак питання погашення податкових зобов`язань, стягнення податкового боргу або штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) під час ліквідації здійснюється виключно згідно із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як встановлено судом вище, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «МР Банк» та делегування повноважень ліквідатора розпочато процедуру ліквідації Позивача та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку банку» від 25.02.2022 №131.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (в тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Оскільки, як вже зазначалося судом вище, податкова застава відноситься до видів публічного обтяження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне рішення про опис майна у податкову заставу від 06.04.2023 №182/06-30-13-02 прийнято контролюючим органом всупереч приписів пункту 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Твердження Апелянта про те, що направлення на адресу банку податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу не свідчить про провадження контролюючим органом заходів, спрямованих на погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на викладене вище.

Окрім того, правомірність/протиправність податкової вимоги не належить до предмету розгляду безпосередньо цієї справи.

Надаючи оцінку всім доводам апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, доводи апеляційної не спростовують висновків суду і Апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 03 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк