Справа № 440/12924/24
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/12924/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2024 року через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 24.10.2024 за №57747/03-16 щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та не зарахуванні до страхового стажу та заробітної плати періодів роботи з 13.11.2002 по 09.07.2015 на ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс»»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до страхового стажу та заробітної плати період роботи з 13.11.2002 по 09.07.2015 в ЗАТ «Золотодобувна компанія Полюс».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24.10.2024 за №57747/03-16 щодо відмови в перерахунку пенсії є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем неправомірно не зараховано до страхового стажу та заробітної плати періоди роботи з 13.11.2002 по 09.07.2015 на ЗАТ «Золотодобувна компанія «Полюс». Позивач вказує, що припинення участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), так само як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328, не є підставою для відмови в обчисленні стажу його роботи, оскільки такий стаж набутий до прийняття таких рішень.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/12924/24, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області докази.

18 листопада 2024 року до суду надійшли копії документів від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /а.с. 38-56/.

26 листопада 2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву /а.с. 59-62/, в якому представник ГУ ПФУ у Київській області просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на те, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою від 17.10.2024 №3689 про перерахунок пенсії за віком, до якої додано довідку про стаж №804 від 23.07.2015, а також довідки про заробітну плату №749, №750, №751, №752 від 23.07.2015 за період роботи з 2002 року по 2015 рік в російській федерації. За принципом екстериторіальності заяву та додані документи позивача розглянуто ГУ ПФУ у Київській області та прийнято рішення від 24.10.2024 за №57747/03-16 про відмову у перерахунку пенсії. Відповідач зазначає, що надані довідки не підтверджені первинними документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону №1058, а також не надано копії первинних документів, на підставі яких вони були видані. Пояснює, що відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612108210 Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Тобто, на час розгляду заяви позивача Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є діючою.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторони, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Із 27.11.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується рішенням Кременчуцького об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Полтавській області №23 від 23.02.2024 /а.с. 43/.

17.10.2024 ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення / перерахунок пенсії, у якій просив перерахувати пенсію, врахувавши стаж та заробіток з 13.11.2002 по 09.07.2015 у АТ «Золотодобувна компанія «Полюс» /а.с. 41-42/ та з пакетом документів, перелік яких зазначено у розписці-повідомленні, які прийнято 17.10.2024 і зареєстровано за №3589 /а.с. 42/.

До цієї заяви позивачем, зокрема, додано:

- довідку Акціонерного товариства «Золотодобувна компанія «Полюс» (мовою оригіналу - "Акционерное общество "Золотодобывающая компания "Полюс") №752 від 23.07.2015, що видана ОСОБА_1 в тому, що його заробіток, який враховується при обчисленні пенсії, склав (у рублях Російської Федерації) 2179759,96 руб. Підстава видачі довідки: особові рахунки 2014-2015. У цій довідці зазначено, що із нарахованих сум зроблені відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами; виплати одноразового характеру не включені /а.с. 53/;

- довідку Акціонерного товариства «Золотодобувна компанія «Полюс» (мовою оригіналу - "Акционерное общество "Золотодобывающая компания "Полюс") №749 від 23.07.2015, що видана ОСОБА_1 в тому, що його заробіток, який враховується при обчисленні пенсії, склав (у рублях Російської Федерації) 1479316,89 руб. Підстава видачі довідки: особові рахунки 2002-2005. У цій довідці зазначено, що із нарахованих сум зроблені відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами; виплати одноразового характеру не включені. /а.с. 54/;

- довідку Акціонерного товариства «Золотодобувна компанія «Полюс» (мовою оригіналу - "Акционерное общество "Золотодобывающая компания "Полюс") №750 від 23.07.2015, що видана ОСОБА_1 в тому, що його заробіток, який враховується при обчисленні пенсії, склав (у рублях Російської Федерації) 2463258,82 руб. Підстава видачі довідки: особові рахунки 2006-2009. У цій довідці зазначено, що із нарахованих сум зроблені відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами; виплати одноразового характеру не включені. /а.с. 55/;

- довідку Акціонерного товариства «Золотодобувна компанія «Полюс» (мовою оригіналу - "Акционерное общество "Золотодобывающая компания "Полюс") №751 від 23.07.2015, що видана ОСОБА_1 в тому, що його заробіток, який враховується при обчисленні пенсії, склав (у рублях Російської Федерації) 3878073,65 руб. Підстава видачі довідки: особові рахунки 2010-2013. У цій довідці зазначено, що із нарахованих сум зроблені відрахування у Пенсійний Фонд за встановленими тарифами з 01.01.2012; виплати одноразового характеру не включені. /а.с. 54/.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 в електронному вигляді передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

24.10.2024 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 . ГУ ПФУ у Київській області прийнято рішення №57747/03-16 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 . /а.с. 26/, що вмотивоване тим, що до заяви було надано довідку про стаж №804 від 23.07.2015 та довідки про заробітну плату №749, №750, №751, №752 від 23.07.2015 за період роботи з 2002 року по 2015 рік в Російській Федерації. У зв`язку з припиненням з 01.01.2023 року росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні/перерахунку раніше призначених пенсій громадян, які проживали /працювали на території Російській Федерації, заробітну плату враховують за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених ч.1 ст. 40 Закону 1058, а за період по 31.12.1991 - на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Позивач не погодився з рішенням ГУ ПФУ у Київській області №57747/03-16 від 24.10.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 . та звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню ГУ ПФУ у Київській області №57747/03-16 від 24.10.2024 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Судом встановлено, що з 27.11.2023 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується рішенням Кременчуцького об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Полтавській області №23 від 23.02.2024 /а.с. 43/.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та підтверджується наданим до суду розрахунком пенсійного органу /а.с. 47/ до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 13.11.2002 по 09.07.2015.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частинами 2, 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 /а.с. 48-51/ підтверджено:

- 13.11.2002 - позивач прийнятий механіком на лінію в цех великовантажних автомобілів у Олімпіадинський гірничо-збагачувальний комбінат Закритого акціонерного товариства «Золотодобувна компанія «Полюс» (підстава внесення запису - наказ №183 від 11.11.2002) (запис №10);

- 01.06.2006 - переведений в ремонтну групу цеху великовантажних автомобілів Олімпіадинського гірничо-збагачувального комбінату механіком автомобільної колони (підстава внесення запису - наказ №542/4-к від 01.06.2006) (запис №11);

- з 27.05.2015 Закрите акціонерне товариство «Золотодобувна компанія «Полюс» перейменовано в Акціонерне товариство Золотодобувна компанія «Полюс» на підставі рішення єдиного акціонера від 14.05.2015 №1;

- 09.07.2015 - позивач звільнений за згодою сторін на підставі пункту 1 частини 1 статті 77 Трудового кодексу Російської Федерації (підстава внесення запису - наказ №2197-кс від 09.07.2015) (запис №12).

Позивачем надано пенсійному органу довідку АТ Золотодобувна компанія «Полюс» №804 від 23.07.2025, що уточнює характер праці на умовах, що дають право на дострокову пенсію у відповідності до ст. 30, 32 ФЗ №400 від 28.12.2013 "Про страхові пенсії в РФ", видану ОСОБА_1 в тому, що він повний робочий день, повний робочий тиждень працював у АТ «Золотодобувна компанія «Полюс» механіком цеху великовантажних автомобілів Олімпіадинського гірничо-збагачувального комбінату (Північно-Єнісейський район Красноярського краю): з 13.11.2002 (наказ про прийняття №183 від 11.11.2002) по 09.07.2015 (наказ про звільнення №2197-кс від 09.07.2015) /а.с. 52/. За час роботи користувався пільгами, передбаченими ст. 5 указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960.

Щодо доводів відповідача про припинення участі російською федерацією в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами частини другою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, з аналізу наведеного вище слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, наявна в матеріалах справи трудова книжка (завірена її копія) позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Таким чином, суд відхиляє посилання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, покладені в основу спірного рішення від 24.10.2024, на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу 5 підпункту 3 пункту 2.1 розділу II із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020; в редакції Постанови Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021, особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Відповідно до п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Описані вище довідки про заробітну плату видані підприємством де працював позивач, містять перелік документів, що слугували підставою видання цих довідок.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження недостовірності первинних документів, на підставі яких позивачу видані описані вище довідки про заробітну плату.

В оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ у Київській області, серед іншого, зазначено, що заробітну плату враховують на підставі документів про нараховану заробітну плату, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Разом з тим, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 341/1132/17.

Частиною 3 статті 44 Закон №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Натомість, Закон №1058-IV та Порядок 22-1 не встановлює право органу Пенсійного фонду України вимагати від особи, яка звернулася за призначенням чи перерахунком пенсії, копій первинних документів, що підтверджують нарахування заробітної плати, зазначеної в довідці про заробітну плату, та відповідно не встановлюють особі, яка звертається за призначенням чи перерахунком пенсії, обов`язку надання до пенсійного органу копій первинних документів, що підтверджують нарахування заробітної плати.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17, посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні чи перерахунку пенсії.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Відтак, неможливість пенсійного органу здійснити перевірку достовірності видачі довідки, не може бути підставою для позбавлення права на перерахунок пенсії.

За приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.94, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

01.12.2022 прийнято Закон України Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року №2783-IX (далі по тексту - Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162). Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчинену від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифіковану Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, тому до документів, виданих на території Російської Федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Російською Федерацією.

Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема, Російської Федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора, зокрема, Російської Федерації.

Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав, якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території Російської Федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України про продовження дії воєнного стану в Україні та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Станом на 24 лютого 2022 року зазначений вище документ, виданий на території Російської Федерації, приймався на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022, тому надані позивачем документи, а саме довідка №804 від 23.07.2015, видана Акціонерним товариством "Золотодобувна компанія "Полюс" /а.с. 52/, а також довідки Акціонерного товариства "Золотодобувна компанія "Полюс" №752 від 23.07.2015, №749 від 23.07.2015, №750 від 23.07.2015, №751 від 23.07.2015, підлягають прийняттю на території України без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 жовтня 2024 року за №57747/03-16 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, у даному випадку визначеного за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Київській області, і, за відсутності всіх вихідних даних, необхідних для вирішення цього питання, не може бути розглянуте по суті судом.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин, вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком суд залишає без задоволення.

Водночас суд з метою ефективного поновлення прав позивача вважає за необхідне, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 13 листопада 2002 року по 09 липня 2015 року у Олімпіадинському гірничо-збагачувальному комбінаті Закритого акціонерного товариства "Золотодобувна компанія "Полюс", що з 27 травня 2015 року перейменоване в Акціонерне товариство "Золотодобувна компанія "Полюс", та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 жовтня 2024 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується копією квитанції про сплату №4945-4181-6724-6978 від 30.10.2024 /а.с. 27/ та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 30/.

Частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (968 грн. 96 коп./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ідентифікаційний код 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 жовтня 2024 року №57747/03-16 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 13 листопада 2002 року по 09 липня 2015 року у Олімпіадинському гірничо-збагачувальному комбінаті Закритого акціонерного товариства "Золотодобувна компанія "Полюс", що з 27 травня 2015 року перейменоване в Акціонерне товариство "Золотодобувна компанія "Полюс", та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17 жовтня 2024 року про перерахунок пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн. 48 коп. (чотириста вісімдесят чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич