Справа № 200/7878/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

04 грудня 2024 року Справа №200/7878/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., дослідивши матеріали позовної заяви Донецького державного університету внутрішніх справ (місцезнаходження: 25015, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, буд. 1) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И В :

Донецький державний університет внутрішніх справ (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), відповідно до якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецького державного університету внутрішніх справ вартість її утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 23391 (двадцять три тисячі триста дев`яносто одна) гривня 71 копійка.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою суду від 18.11.2024 року позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії цієї ухвали, шляхом надання суду:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом (із зазначенням інших, ніж були наведені у позовній заяві, причин пропуску строку та підстав, з яких позивач вважає ці причини пропуску строку поважними).

На виконання вимог даної ухвали позивачем було подано до суду заяву про усунення недоліків, відповідно до якої він просить суд поновити пропущений процесуальний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Обґрунтовуючи зазначену заяву, позивач посилається на введення в Україні воєнного стану, постійні сигнали повітряних тривог, перебування працівників закладу в укритті та відсутність будь-якої можливості там працювати, досить часті "блекаути", відсутність електропостачання та Інтернету, необхідність додаткового часу на відновлення документів, втрачених внаслідок окупації м. Маріуполь Донецької області, вимушену передислокацію закладу на підконтрольну Україні територію.

При цьому позивач вказує, що юридична адреса Донецького державного університету внутрішніх справ була зареєстрована на підконтрольній території України тільки в лютому 2024 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06.02.2024 року.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Водночас, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує відповідне рішення і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При визначенні початку строку для звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2019 року у справі № 805/3881/18-а.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають із моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема, питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини 5 статті 122 КАС України.

Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 824/284/19-а, від 29.04.2020 року у справі № 560/1942/19, від 13.01.2023 року у справі № 440/2692/20, від 15.06.2023 року у справі № 520/6532/2020.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що відповідачку було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України з 06.07.2022 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (тобто у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) за наказом ректора Донецького державного університету внутрішніх справ від 06.07.2022 року № 285 о/с.

Положеннями частини 4 статті 74 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4, та поліцейські, звільнені зі служби в поліції, протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2 та 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, який визначено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261.

За пунктом 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 (далі - Порядок № 261), після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунку для перерахування коштів. Повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, яке зазначене у матеріалах її особової справи або вручене такій особі особисто.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Як видно з доданих до позовної заяви матеріалів, повідомлення від 24.01.2023 року про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, було направлено позивачем відповідачці за зареєстрованим місцем її проживання (м. Маріуполь Донецької області) засобами поштового зв`язку 15.03.2023 року, проте у подальшому було повернуто відправнику "за відсутністю поштового обліку".

Водночас, даний позов було подано до суду лише 11.11.2024 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 зауважив, серед іншого, на тому, що обмеження строків звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" вказано, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Perez de Rada Cavanilles c. Espagne, № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (caso Osman contra Reino Unido, № 23452/94; Kreuz v. Poland, № 28249/95).

Таким чином, з огляду на викладене, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження цих строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Строки звернення до суду обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду або здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути дотримано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки згідно з національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Поважними причинами визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду вже були визнані неповажними ухвалою від 18.11.2024 року.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про ведення воєнного стану в Україні" (затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Надалі Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався і триває на сьогодні.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, зокрема, про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку, у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов також у постановах від 18.01.2023 року у справі № 160/21195/21, від 16.02.2023 року у справі № 640/4426/22, від 16.02.2023 року у справі № 640/7964/21, від 27.03.2023 року у справі № 160/14362/21, тощо.

У постанові від 23.03.2023 року у справі № 761/28821/20 Верховний Суд наголосив на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з цією обставиною. При цьому саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

Відтак, введення воєнного стану на території України, саме по собі, не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду з цим позовом, на необхідність відновлення документів, втрачених внаслідок окупації, та на вимушену передислокацію університету на підконтрольну Україні територію, оскільки наказ щодо відрахування відповідачки зі складу курсантів та звільнення зі служби в Національній поліції України було прийнято 06.07.2022 року, а повідомлення про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, було направлені останній у березні 2023 року (тобто вже після передислокації університету на підконтрольну українській владі територію).

Так само судом не приймаються до уваги посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду з позовом, на перебування працівників закладу в укритті та на відсутність можливості там працювати і на наявність перебоїв з електропостачанням та Інтернетом, враховуючи, що труднощі в організації належних умов для виконання обов`язків працівників державного органу не є такими об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають звернутися до суду в межах встановленого законодавством строку. Крім того, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин до позову не додано.

З приводу посилання позивача на те, що юридична адреса Донецького державного університету внутрішніх справ була зареєстрована на підконтрольній території України тільки в лютому 2024 року, суд зазначає, що відповідно до повідомлення від 24.01.2023 року про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, направленого відповідачці, фактичною адресою позивача на дату складання цього повідомлення вказано: АДРЕСА_2 . Тобто позивач звернувся до суду з цим позовом більше ніж через 1,5 року після того, як він вже був фактично переміщений до м. Кропивницького Кіровоградської області.

Відтак, зазначені доводи позивача судом до уваги також не приймаються.

Зважаючи на викладене, дослідивши причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд визнає їх неповажними.

Частиною 2 статті 123 КАС України встановлено, що у разі, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні поданої позивачем заяви щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати викладені у заяві щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом - неповажними.

Відмовити у задоволенні заяви Донецького державного університету внутрішніх справ щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

Позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - повернути позивачу без розгляду.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення з цим позовом до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала складена і підписана 04 грудня 2024 року в порядку письмового провадження та набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч