Справа № 933/433/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року справа №933/433/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 16 липня 2024 року у справі № 933/433/24 (головуючий І інстанції Попович І.А.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 1168 від 13.06.2024 року.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 16 липня 2024 року позов задоволений:

- скасовано постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 1168 від 13 червня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 25500 гривень;

- провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову через порушення норм матеріального, процесуального права.

В обґрунтування доводів посилався на те, що судом порушено вимоги ч.5 ст. 162 КАС України щодо встановленого строку для подання відзиву на позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано, що на момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210 КУпАП, яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На думку, апелянта, це є формальним порушення процедури, тому не є підставою для скасування спірної постанови, враховуючи практику Верховного суду у справах №№ 640/11468/20,400/1510/19, 522/3740/20, 320/1510/20, 400/1510/19,640/6452/19, 500/26/22.

Щодо посилання суду на помилку у прізвищі правопорушника, то враховуючи, п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», лист ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постанови Верховного суду від 14.07.2020 року у справі № 808/353/17, від 24.12.20219 року у справі № 459/1801/17, від 28.11.2018 року у справі № 537/1801/17, помилка в прізвищі є механічною та не впливає на законність спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволені.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії повістки № 3075 ОСОБА_3 згідно з ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 16.05.2024 року о 08:00 год. (а.с.11).

Постановою начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1168 від 13.06.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що останній, отримавши повістки від 14.11.2023 року за № 13225, від 06.12.2023 року за № 14163, від 16.05.2024 року за № 3075 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 про прибуття, а також відмовившись від повістки від 02.03.2024 року за № 1501, був повідомлений про необхідність з`явитися з викликом у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП (а.с. 10).

Копію постанови позивач отримав 24.06.2024 року згідно з накладної відділення «Укрпошта» (а.с.12-13).

Згідно ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

За ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

За ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Постановою відповідача № 1168 від 13.06.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що останній, отримавши повістки від 14.11.2023 року за № 13225, від 06.12.2023 року за № 14163, від 16.05.2024 року за № 3075 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_1 про прибуття, а також відмовившись від повістки від 02.03.2024 року за № 1501, був повідомлений про необхідність з`явитися з викликом у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП.

Визначальним для кваліфікації дій позивача щодо порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повістками від 14.11.2023 року за № 13225, від 06.12.2023 року за № 14163, від 16.05.2024 року за № 3075 та відмови від повістки від 02.03.2024 року за №1501 у зазначений у повістці час.

Позивачем надано копію повістки № 3075, на ім`я ОСОБА_3 , якому запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 16.05.2024 року о 08:00 год. Отже, 16 травня 2024 року - є датою вчинення адміністративного правопорушення. Будь-яких інших повісток, зі слів позивача, йому не вручалося. Вказаний факт відповідачем не спростовано.

Апеляційний суд враховує, що на дату вчинення адміністративного правопорушення 16.05.2024 року, стаття 210-1 КУпАП була викладена в двох частинах наступного змісту.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію -тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, станом на 16 травня 2024 року відповідальність за вчинене позивачем адміністративне правопорушення була передбачена ч. 2 статті 210-1 КУпАП в редакції від 14 жовтня 2023 року, яка мала формулювання «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Таким чином, станом на 16 травня 2024 року розмір штрафу у грошовому виразі, який міг бути накладений на громадянина, винного у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, складав від 3400 грн. до 5 100 грн.

При цьому, частина 3 ст. 210-1 КУпАП, яка посилює відповідальність за невиконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», набрала чинності лише 19 травня 2024 року, у зв`язку з чим статтю 210-1 кодексу доповнено частиною 3 згідно із Законом № 3696-IX від 09.05.2024 року наступного змісту:

«Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».

З огляду на викладене вимоги ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не можуть бути застосовані до позивача, оскільки, як вже було встановлено судом, датою вчинення правопорушення у даному випадку є 16 травня 2024 року, на момент якого діяла редакція ст. 210-1 КУпАП від 14 жовтня 2023 року.

Відповідачем при винесенні спірної постанови не було враховано, що на момент інкримінованого правопорушення діяла редакція статті 210-1 КУпАП, яка не містила в собі частину третю, та містила менше стягнення. Не враховано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є неправомірним.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад інкримінованого правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 247 п. 1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі встановлених обставин та аналізу вищенаведених норм КУпАП в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про:

- скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 1168 від 13 червня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 25500 гривень;

- закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права ч.5 ст. 162 КАС України.

Апеляційний суд враховує, що загальні строки подання відзиву на позов визначено статтею 162 КАС України.

Згідно ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Водночас, статтею 286 КАС України, яка є спеціальною нормою до спірних правовідносин, визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи скорочений строк розгляду цієї справи (10 днів), помилковим є посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог ч. 5 ст. 162 КАС України щодо строків встановлених судом для подання відзиву на позов, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справи.

Ухвалою суду першої інстанції від 8 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду на 16 липня 2024 року; відповідачу роз`яснено право, у строк протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 22).

08.07.2024 року судом першої інстанції на офіційну електронну адресу відповідача надіслано, зокрема, ухвалу про відкриття провадження у справі, позов з додатками (а.с. 25).

Таким чином, апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції процесуальних норм.

Щодо посилання апелянта на те, що притягнення позивача до відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто норми, якої не існувало на дату вчинення правопорушення, що на його думку, є формальним порушення процедури, тому не є підставою для скасування спірної постанови, враховуючи практику Верховного суду у справах №№ 640/11468/20,400/1510/19, 522/3740/20, 320/1510/20, 400/1510/19,640/6452/19, 500/26/22, то колегією суддів не можуть бути прийняті посилання на ці висновки, оскільки обставини цієї справи виникли за різних фактичних обставин, ніж у справах, на які посилається апелянт.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи..

Щодо доводів апелянта про те, помилка в прізвищі є механічною та не впливає на законність спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, враховуючи п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», лист ВСУ від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», постанови Верховного суду від 14.07.2020 року у справі № 808/353/17, від 24.12.20219 року у справі № 459/1801/17, від 28.11.2018 року у справі № 537/1801/17, апеляційний суд не бере їх до уваги, оскільки спірну постанову суд першої інстанції скасував не через технічну помилку в написанні прізвища позивача у повістці про виклик до відповідача, а з підстав, зазначених судом вище.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 72-77, 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 16 липня 2024 року у справі № 933/433/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 4 грудня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв