Справа № 460/27101/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/27101/23 пров. № А/857/18048/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року (судді Зозулі Д.П., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі №460/27101/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнати протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24.11.2023 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати середнього розміру грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2022 по 18.02.2023 в сумі 295643,82 грн. (без утримання податків та обов`язкових платежів); зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.08.2022 по 18.02.2023 в сумі 295643,82 грн. (без утримання податків та обов`язкових платежів).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року задоволено позов частково. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 122098 гривень 72 копійки середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись із вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 311 КАС України призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з березня 2014 року по серпень 2022 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2022 № 1021 призначений на посаду офіцера оперативного відділу Управління планування логістичного забезпечення Головного управління логістики генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 19.08.2022 № 90 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера мобілізаційного відділення, з 19.08.2022 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , знято з усіх видів забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №460/32259/22, яке набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - січень 2008 року. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 19.08.2022. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 28.02.2018, з встановленням базового місяця - січень 2008 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.08.2022, із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердже-ного постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

07.11.2023 на банківський рахунок позивача надійшли кошти в сумі 288364,96 грн. на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду по справі №460/32259/22 від 09.11.2022.

Позивач вважає, що оскільки у день звільнення з військової служби відповідачем не виплачено йому всіх належних сум, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку з 19.08.2022 по 18.02.2023, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами 2, 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (в редакції на час виключення позивача зі списків), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Порядок звільнення військовослужбовців встановлений розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення).

Згідно з п.233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 242 цього Положення, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок.

Разом з тим, вказаним Положенням визначені не тільки питання звільнення військовослужбовців, визначені також питання переміщення військовослужбовців.

Так, пунктом 110 Положення визначено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: - між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування; - між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України; - між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Призначення на посади, що належать до номенклатури посад нижчої посадової особи, здійснюється наказами тих командирів (начальників), до номенклатури призначення яких належать посади, з яких переміщуються військовослужбовці.

Отож, законодавством відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами одного та різних видів, родів військ.

У випадку переміщення військовослужбовця, такий продовжує нести військову службу та отримувати грошове забезпечення.

Матеріалами розглядуваної справи підтверджується, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 19.08.2022 № 90 майора ОСОБА_1 , старшого офіцера мобілізаційного відділення, з 19.08.2022 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , знято з усіх видів забезпечення.

Як уже було вказано судом вище, на виконання рішення суду від 09.11.2022 у справі №460/32259/22, ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснив нарахування та виплату ОСОБА_1 07.11.2023 індексації в сумі 288364,96 грн., що не заперечується сторонами у цій справі.

Спірними правовідносинами у вказаній справі є належне нарахування та виплата позивачу середнього грошового забезпечення, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 19.08.2022 по день фактичного розрахунку 07.11.2023.

У своїх вимогах позивач просить стягнути такий середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні, посилаючись на ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), які регламентують питання відповідальності за затримку розрахунку саме при звільненні, враховуючи, що спеціальне законодавство щодо проходження служби військовослужбовцями не регулює правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми КЗпП України.

Колегія суддів враховує, що за приписами ч.1 ст.47КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції до 19 липня 2022 року), в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі Закон №2352-ІХ), яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Так, згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону №2352-ІХ, яка була чинною на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Разом з тим колегія суддів зауважує, що як уже було вказано судом вище, переміщення по військовій службі не є тотожнім звільненню з військової служби.

У цій справі судом встановлено, що позивач не звільнявся з військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_4 19.08.2022, а виключений із списків особового складу територіального центру комплектування та вибув до нового місця служби Головного управління логістики генерального штабу Збройних Сил України згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.08.2022 № 1021 призначений на посаду офіцера оперативного відділу Управління планування логістичного забезпечення Головного управління логістики генерального штабу Збройних Сил України.

Таким чином, у розглядуваній ситуації відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 не може нести відповідальність передбачену статтею 117 КЗпП України щодо виплати позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки звільнення ОСОБА_1 з військової служби не відбулося. Питання відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати (грошового забезпечення) без фактичного звільнення положеннями статі 117 КЗпП України не регламентуються.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача у відповідній частині являється обгрунтованою і підлягає задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення суду з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з недотриманням норм матеріального права, що у свою чергу стало підставою для помилкового вирішення справи та часткового задоволення позовних вимог, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2024 року у справі №460/27101/23 скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнати протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 03.12.2024