Справа № 160/34337/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 160/34337/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Третього апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №160/34337/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону 2232-ХІІ;

- зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 на звільнення з військової служби за сімейними обставинами під час дії воєнного стану на підставі абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, він є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . Необхідність захисту свого права виникла щодо бездіяльності військової частини, а саме нерозгляду відповідного рапорту на звільнення позивача. Позивач, неодноразово звертався з рапортом на звільнення до військової частини НОМЕР_2 реалізуючи своє право на звільнення, в свою чергу відповідачем рапорт не розглянутий.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №160/34337/23 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону 2232-ХІІ. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 на звільнення з військової служби за сімейними обставинами під час дії воєнного стану на підставі абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації та на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

26.12.2022 позивачем відповідачу подано рапорт щодо звільнення з військової служби.

Листом від 15.01.2023 № 691/вихЗВГ/16/1 відповідачем повідомлено, що для розгляду і вирішення рапорту позивач має звернутись встановленим порядком з відповідним рапортом до безпосереднього командира.

Разом з тим, з урахуванням матеріалів справи, позивач 30.03.2023 звернувся до відповідача з рапортом щодо звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку з самостійним утримання дитини віком до 18 років.

Враховуючи, що відповідач рапорт не прийняв та не відповів, позивач вважає, що його право на розгляд рапорта, а також звільнення з військової служби порушено.

Крім того, позивач звертався до ДБР та до суду на предмет відкриття кримінального провадження за фактом недбалого ставлення до військової служби уповноваженими особами військової частини НОМЕР_2 . У провадженні слідчої третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ДБР Тетяни Світличної перебуває матеріал досудового розслідування за Nє 0001368, внесеного до ЄРДР 06.09.2023 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2023 (Справа № 203/4132/23) за ч. 4 ст. 425 КК України.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Ч. 2 ст. 26 цього Закону встановлено, що посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232.

Відповідно підпункту г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232 (в редакції чинній на момент розгляду подання та розгляду рапорту від 28.06.2022) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

У зв`язку з не бажанням продовжувати військову службу та з метою реалізації права на звільнення, передбаченого пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232, позивач подав на ім`я командира частини рапорт із доданими документами на підтвердження наявності підстав для звільнення, який як зазначено позивачем у позові відповідач відмовився прийняти та надати відповідь.

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Разом з тим, жодних доказів прийняття вмотивованого рішення з визначеними підставами для відмови у звільненні за наслідками розгляду рапорту матеріали справи не містять, отже твердження скаржника щодо пропуску строку не приймається, оскільки позивач подаючи відповідний рапорт очікував на його відповідь.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Із урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень є зовнішньою формою поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд вважає, що у даному випадку наявна протиправна бездіяльність щодо розгляду рапорту від 30.03.2023 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки відповідне рішення (наказ) не прийняті.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону 2232-ХІІ та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 на звільнення з військової служби за сімейними обставинами під час дії воєнного стану на підставі абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2024 в адміністративній справі №160/34337/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун