Справа № 380/13638/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 грудня 2024 року

м. Київ

справа №380/13638/22

адміністративне провадження № К/990/6248/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу №380/13638/22

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимощук Олександр Іванович,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року, ухвалене у складі головуючого судді Крутько О.В., та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Бруновської Н.В., суддів Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

1. 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області(далі - ГУ ДСНС у Донецькій області, відповідач), у якому просив суд:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ ДСНС у Донецькій області №249 о/с від 31 травня 2022 року «Про звільнення із служби цивільного захисту»;

1.2. поновити на посаді пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області та допустити до негайного виконання рішення суду в цій частині;

1.3. стягнути середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу;

1.4. стягнути з ГУ ДСНС у Донецькій області кошти за час перебування в окупації та перебування у трудових обов`язках з 24 лютого 2022 року - 31 травня 2022 року.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом від 17 лютого 2022 року був призначений на посаду пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області. З 24 лютого 2022 року та до серпня місяця 2022 року він перебував на тимчасово окупованій території та виконував безпосередній обов`язок за посадою, здійснював розбір завалів та рятував життя громадян України. Дехто із його керівництва погодились перейти на бік окупантів для збереження власного життя та життя особового складу. Запевняє, що про своє звільнення дізнався коли покинув окуповану територію і був викликаний Службою безпеки України у якості свідка у кримінальному провадженні щодо керівництва служби, які перейшли на бік окупантів.

2.1. ОСОБА_1 вважає, що відповідач не обґрунтував в чому саме проявилось порушення ним службової дисципліни, а також не встановив достовірних фактів порушення ним законодавчих та нормативно-правових актів, безпідставно дійшовши висновку, що він дискредитував себе, як представник служби цивільного захисту, що є несумісним з перебуванням на службі цивільного захисту.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

3. 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 на підставі наказу № 50 о/с начальника ГУ ДСНС у Донецькій області призначений на посаду пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Донецькій області.

4. Комісією ГУ ДСНС у Донецькій області 01 квітня 2022 року проведено службове розслідування за фактом невиїзду на підконтрольну українській владі територію та відсутності на службі (роботі) з невідомих причин співробітників структурних та підпорядкованих підрозділів Головного управління.

5. 14 квітня 2022 року в рамках проведення службового розслідування ГУ ДСНС у Донецькій області прийняло наказ №120 о/с «Про припинення виплати грошового забезпечення та заробітної плати». Цим наказом зокрема, починаючи з 01 квітня 2022 року зупинено виплату грошового забезпечення рядовому служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежному рятувальнику 100 державної пожежно-рятувальної частини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6. 31 травня 2022 року за результатами службового розслідування за фактом надходження інформації про співпрацю з так званим «МЧС ДНР» деяких співробітників 26 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 знаходився у смт. Нікопольське Маріупольського району після його окупації та залучався для розборки зруйнованих конструкцій на території м. Маріуполя, ніс службу у підрозділі та співпрацював із окупаційною владою.

7. Комісія з проведення службового розслідування керуючись статтею 8 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту затвердженого Законом України від 05 березня 2009 року № 1068-VІ дійшла висновків, що дії рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 дискредитують його, як представника служби цивільного захисту, та не сумісні з перебуванням його на службі цивільного захисту.

8. 31 травня 2022 року наказом ГУ ДСНС у Донецькій області № 249 о/с «Про звільнення із служби цивільного захисту», рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено із служби цивільного захисту за підпунктом 12 пункту 176 (в інших випадках, передбачених законом) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (далі - Положення № 593).

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

9. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

9.1. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу відповідача про звільнення ОСОБА_1 та погодився із висновками службового розслідування, яким встановлено, зокрема, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області, знаходився у смт. Нікопольське Маріупольського району після його окупації російською федерацією та залучався для розборки зруйнованих конструкцій на території м. Маріуполя, ніс службу у підрозділі та співпрацював із окупаційною владою.

9.2. Суди попередніх інстанцій також погодилися із висновками службового розслідування відповідача про те, що означені дії рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 дискредитують його як представника служби цивільного захисту, та не сумісні з перебуванням його на службі цивільного захисту.

9.3. За таких обставин, як вважають суди попередніх інстанцій, відповідач обґрунтовано звільнив ОСОБА_1 із служби цивільного захисту на підставі підпункту 12 пункту 176 Положення № 593, відповідно до якого контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту в інших випадках, передбачених законом.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

10. Не погодившись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимощук О.І., звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції. Скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року і постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

11. Скаржник наводить доводи щодо незгоди із висновками відповідача про наявність у його діях ознак дисциплінарного проступку та запевняє, що починаючи з 24 лютого 2022 року місто Маріуполь та околиці міста потрапили під окупацію, тривали бойові дії, ворожі війська прибули до державних структур та під погрозою застосуванням зброї пропонували співробітникам перейти на їх бік, частина керівництва погодилась співпрацювати з агресором. Зв`язку чи доступу до інтернету не було. Стверджує, що за вказаних обставин продовжував нести службу, дотримався присяги та продовжував служити народу України, розбираючи завали від потрапляння ворожих ракет, рятував життя саме українців, які потерпали від терору та обстрілу житлових будинків.

12. Не погоджуючись саме з встановленими у справі обставинами щодо вчинення дисциплінарного проступку, ОСОБА_1 вважає, що при ухвалені оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену Верховним Судом у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 560/3025/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 березня 2024 року відкрите касаційне провадження № К/990/6248/24 за вищевказаною касаційною скаргою.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 27 листопада 2024 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позиція інших учасників справи

15. Від ГУ ДСНС в Донецькій області у березні 2024 року надійшов відзив на касаційну скаргу позивача, де відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

15.1. Не погоджуючись із доводами касаційної скарги, відповідач наполягає, що ОСОБА_1 перебуваючи на окупованій території співпрацював із окупаційною владою, за що його було звільнено за підпунктом 12 пункту 176 Положення № 593, та вважає, що такі дії позивача були належним чином розслідувані та доведені.

Позиція Верховного Суду

Джерела права, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

16. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, згідно з частиною другою статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

17. Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов таких висновків.

18. Касаційне провадження у справі відкрите на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

19. Умовою для перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

20. Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

21. Водночас для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 конкретизувала:

- висновок про те, що така подібність означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 (пункт 16), від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15, від 06 вересня 2017 року у справі № 910/3040/16, від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16 тощо);

- висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 06 червня 2018 року у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц тощо).

22. Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

23. Разом з цим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

24. В обґрунтування доводів касаційної скарги за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України ОСОБА_1 вказує, що при ухвалені оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену Верховним Судом у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 560/3025/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18.

25. Проаналізувавши правові позиції Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру і юридичної природи правовідносин, з яких виникли спори у перелічених скаржником справах, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та регулюванням правовідносин у цій справі, на предмет їхньої подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень по суті, колегія суддів зазначає таке.

26. Спірні правовідносини у цій справі склалися з приводу звільнення рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 , пожежного-рятувальника 100 державної пожежно-рятувальної частини 26 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Донецькій області за підпунктом 12 пункту 176 Порядку № 593, яким передбачено, що контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту в інших випадках, передбачених законом.

27. У цій справі суди попередніх інстанцій погодились із комісією з проведення службового розслідування, яка дійшла висновків, що дії рядового служби цивільного захисту ОСОБА_1 дискредитують його, як представника служби цивільного захисту, та несумісні з перебуванням позивача на службі цивільного захисту, оскільки він співпрацював із окупаційною владою на території м. Маріуполя.

28. Натомість у постанові Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 560/3025/20 предметом оскарження була правомірність факту звільнення позивача зі служби за підпунктом 6 пункту 176 Порядку № 593, відповідно до якого контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу, та наявність в діях позивача систематичних порушень умов контракту.

29. У цій справі Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність висновків ГУ ДСНС у Хмельницькій області за наслідками перевірки проведеної 22 квітня 2020 року о 05:00 год стосовно порушень службової дисципліни, виявлених у діях заступника начальника 3-ої державної пожежно-рятувальної частини 1-го державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС у Хмельницькій області, майора служби цивільного захисту ОСОБА_3 щодо не організації служби чергового караулу у підрозділі, що призвело до порушення вимог законодавства з питань діяльності органів і підрозділів цивільного захисту.

30. Вказаний висновок, за результатами проведеної перевірки, слугував підставою для прийняття наказу ГУ ДСНС у Хмельницькій області від 13 травня 2020 року № 196 яким ОСОБА_3 звільнено зі служби цивільного захисту, достроково розірвано контракт та виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій, в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 173, підпунктом 6 пункту 176 Положення № 593, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

31. У справі № 560/3025/20, на яку скаржник послався на обґрунтування наявності підстав для оскарження судового рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд дійшов висновку, що під терміном «систематичне невиконання умов контракту» слід розуміти вчинення дисциплінарного проступку особою рядового і начальницького складу після застосування дисциплінарного стягнення до такої особи, яке не втратило юридичної сили. Тобто підставою для звільнення особи із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту є наявність у неї двох або більше дисциплінарних стягнень, накладених протягом року.

32. Отже, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 560/3025/20 не є релевантними до спірних правовідносин та стосувалися застосування підпункту 6 пункту 176 Положення № 593 щодо звільнено зі служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу. Натомість у справі №380/13638/22 вказана норма Положення № 593 не застосовувалась.

33. У аспекті аргументів касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій у цій справі позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у справі № 9901/743/18, то колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що висновки у ній стосувалися застосування пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, водночас спірні правовідносини у зазначеній справі не були пов`язані зі звільненням зі служби цивільного захисту на підставі підпункту 12 пункту 176 Положення № 593.

34. Так, у справі № 9901/743/18 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що при вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, що роботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено.

35. Отже, при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

36. Колегія суддів зауважує що, висновки Верховного Суду у справах № 560/3025/20, № 9901/743/18, виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, відрізняються від тих, які маємо у цій справі та ґрунтуються на оцінці та застосуванні різних норм матеріального права.

37. Тож, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності з урахуванням обставин кожної зазначеної справи, колегія суддів дійшла висновку про помилковість доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, стосуються правовідносин, які не є подібними.

38. Водночас решта доводів касаційної скарги стосуються питань, пов`язаних із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою (дослідженням) доказів у ній, вже, відповідно, встановлених та досліджених судами першої та апеляційної інстанцій; поряд із цим відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

39. З урахуванням наведеного Суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

40. За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

41. Зважаючи на викладене та з огляду на приписи пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, касаційне провадження належить закрити.

42. Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

43. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження № К/990/6248/24 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимощук Олександр Іванович, на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року у справі №380/13638/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

В.М. Соколов

А.Г. Загороднюк

Судді Верховного Суду