Справа № 380/11373/22
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 грудня 2024 року

м. Київ

справа №380/11373/22

адміністративне провадження № К/990/44842/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Чиркіна С.М., Берназюка Я.О., перевіривши касаційну скаргу Славської селищної ради Стрийського району Львівської області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі №400/11373/22 за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, визнання недійсними і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення 20 сесії 8-го демократичного скликання Славської селищної ради Стрийського району Львівської області №1696 від 18.02.2022 «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,31га у власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області повторно виключно у строк та спосіб, встановлені законом, розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.01.2022 за вх.№01-17/65 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» площею 0,31га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а за результатами її розгляду прийняти рішення сесії Славської селищної ради про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,31га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Львівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 06.12.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023, позов задовольнив.

Згодом, відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою, у якій просив відстрочити виконання вказаних вище судових рішень.

Втім Львівський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 07.11.2023 відмовив у задоволенні вказаної заяви (копію ухвали відповідач отримав 09.11.2023).

Не погодившись із згаданим судовим рішенням, відповідач 25.11.2023 оскаржив його в апеляційному порядку.

Восьмий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 08.04.2024 повернув апеляційну скаргу скаржнику (копію ухвали відповідач отримав 10.04.2024), позаяк встановив, що апеляційна скарга підписана особою, якою не підтверджено наявність у неї повноважень на підписання такої апеляційної скарги.

Апелянт вирішив оскаржити ухвалу суду про повернення апеляційної скарги до Верховного Суду, однак Суд ухвалою від 03.06.2024 відмовив у відкритті касаційного провадження.

Відповідач вдруге звернувся 14.08.2024 до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023,

Восьмий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 20.08.2024 апеляційну скаргу залишив без руху у зв`язку з порушеннями строків, встановлених статтею 295 КАС України, та надав десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення виявленого недоліку.

На виконання умов вказаної ухвали, Славська селищна рада Стрийського району Львівської області подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак Восьмий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 17.10.2024 визнав неповажними підстави для поновлення такого строку та відмовив у відкритті апеляційного провадження.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 22.11.2024 надійшла касаційна скарга Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024, а справу направити до цього ж суду для продовження її розгляду.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З оскаржуваного судового рішення вбачається, що у встановлений судом строк відповідачем не виконано вимог ухвали суду, якою апеляційну скаргу залишено без руху. Зокрема, наведені у заяві апелянта підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, судом апеляційної інстанції визнані неповажними, оскільки не підтвердженні жодними доказами.

Враховуючи зазначені вище обставини та норми чинного процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції виснував, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано з пропуском встановленого частиною 1 статті 295 КАС України строку, позаяк Львівський окружний адміністративний суд постановив ухвалу 07.11.2023 (копія отримана відповідачем 09.11.2023), а отже, встановлений законом п`ятнадцятиденний строк апеляційного оскарження сплинув 25.11.2023. Водночас, апеляційну скаргу скаржник подав 14.08.2024, тобто зі значним пропуском такого строку.

Відмовляючи у відкритті апеляційної провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені заявником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження не можна визнати поважними, оскільки вони не пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, подання апеляційної скарги.

Положеннями частини 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали суду (частина 2 цієї ж статті).

Частиною 3 статті 295 КАС України передбачено, що строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Варто зауважити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Таким чином, процесуальний закон чітко закріплює характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Як вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідач двічі оскаржував у апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції від 07.11.2023, однак суд апеляційної інстанції своєю ухвалою від 08.04.2024 повернув скаржнику його апеляційну скаргу, а при повторному апеляційному оскарженні, ухвалою від 17.10.2024 відмовив у відкритті апеляційного провадження, мотивуючи тим, що відповідач не зазначив поважних підстав пропуску строку звернення до суду із апеляційною скаргою.

У касаційній скарзі скаржник зазначає що з огляду на наведені обставини (неоднократність апеляційного та касаційного оскарження ухвал судів), наявні об`єктивні перешкоди для своєчасної реалізації ним прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку.

З огляду на наведене, Верховний Суд наголошує, що попереднє звернення з апеляційною скаргою, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, та її повернення, не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою і в жодному разі не дають право у будь-який необмежений час після спливу строку на апеляційне оскарження судового рішення реалізовувати право на таке оскарження, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Ба більше, в контексті наведеного слід наголосити на висновку, який Верховний Суд сформував у постанові від 29.02.2024 у справі №420/13307/21, де зокрема зазначив:

«…та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього…».

«…. право на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення…».

Додатково Верховний Суд зазначає, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Слід зауважити, що у розглядуваній справі відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою зі значним пропуском строку, що становить майже 9 місяців та є суттєвою обставиною, яка впливає на розгляд судом питання про поновлення такого строку.

Верховний Суд наголошує, що особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо дотримання строків апеляційного оскарження.

Вказане твердження заслуговує особливої уваги в контексті дотримання необхідності скаржником положення частини 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Восьмий апеляційний адміністративний суд правильно зауважив про те, що відповідач, звернувшись в суд 14.08.2024 із апеляційною скаргою на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.11.2023, порушив п`ятнадцятиденний строк апеляційного оскарження (при цьому не зазначивши поважні причини його пропуску), а тому, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв правомірно та у відповідності вимог процесуального законодавства.

Положенням пункту 4 частини 4 статті 299 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення випливає, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування пункту 4 частини 4 статті 299 КАС України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Славської селищної ради Стрийського району Львівської області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2024 у справі №400/11373/22 за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправною бездіяльність, визнання недійсними і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Шарапа С.М. Чиркін Я.О. Берназюк