Справа № 140/10249/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/10249/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач-2) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (по місцю проживання позивача) зарахувати період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з часу виникнення права на призначення пенсії з 23.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

25.06.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Хмельницькій області та рішенням №71 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що особа станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 6 днів, за поданими документами до страхового стажу не зараховано період строкової військової служби з 18.12.1988 по 20.12.1990, а до періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання в середньому професійно-технічному училищі №58 м. Львів.

У зв`язку з наведеним відповідач-2 прийняв рішення відмовити у призначенні пенсії згідно статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Позивач вважає таке рішення відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку протиправним і таким, що порушує її право на соціальний захист, у зв`язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Позивач також зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 роки не менше 3 років. При встановленні їй такого статусу та видачі відповідного посвідчення перевірено та підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, що, на думку позивача, є підставою для зменшення їй пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 30.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.38).

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі відповідачі отримали 30.09.2024 у зареєстрований через підсистему «Електронний суд» кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, проте у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав (а.с.39-40).

Суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач, згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 27.12.1996 Камінь-Каширським РВ УМВС України у Волинській області 22.07.1970 року народження (а.с.8-12), має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською облдержадміністрацією від 04.05.1994 (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи період проживання позивача, в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено довідкою №3493 від 19.06.2024 виданою Камінь-Каширською міською радою про те, що позивач дійсно постійно проживає і зареєстрований по АДРЕСА_1 по теперішній час. По АДРЕСА_2 дійсно постійно проживав і був зареєстрований з 18.11.1988 по 19.11.1988, з 28.12.1990 по 14.01.2011, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення ІІІ категорії відповідно до статті 14 (п.3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.15).

Згідно з довідкою Опорного закладу загальної середньої освіти «Камінь-Каширський ліцей №1 ім. Євгена Шабліовського» Камінь-Каширської міської ради Волинської області №01-39/234 від 19.06.2024 виданою позивачу про те, що він з 1977 по 1987 навчався в Камінь-Каширській середній школі міста Каменя-Каширського Волинської області і отримав атестат про середню освіту за номером 075980, зареєстрованим в Книзі видачі атестатів про середню освіту (реєстраційний номер 151) (а.с.16).

Дипломом Державного комітету Української РСР по професійно-технічній освіті серії АN №416665 від 24.11.1988 встановлено, що ОСОБА_1 01.09.1987 вступив до середнього професійно-технічного училища №58 м. Львова та 24.11.1988 закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти по професії наладчик поліграфічного устаткування (а.с.18).

Період строкової військової служби позивача з 18.12.1988 по 20.12.1990 підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 (а.с.19-20).

Як зазначено в позовній заяві, позивач 25.06.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.22).

За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Хмельницькій області та рішенням №1 відмовлено у призначенні пенсії (а.с.23).

У спірному рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період строкової військової служби з 18.12.1988 по 20.12.1990, оскільки запис про демобілізацію не завірено печаткою та підписом командира військової частини. Для зарахування даного періоду до страхового стажу позивачу зазначено, що необхідно подати військовий квиток або уточнюючу довідку про тривалість строкової військової служби, видану на підставі облікової картки заявника.

Також до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період навчання в середньому професійно-технічному училищі №58 м. Львів - оскільки м. Львів не відноситься до зони радіологічного забруднення; період проходження строкової військової служби з 18.12.1988 по 20.12.1990 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення.

Документами підтверджено, що особа станом на 01.01.1993 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 6 місяців, всього у вказаній зоні позивач проживав 33 роки 5 місяців 21 день.

На підставі вказаного відповідач-2 прийняв рішення відмовити у призначенні пенсії згідно статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій від 03.07.2024 №671 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 00 місяців 06 днів. До періоду проживання не зараховано період навчання в середньому професійно-технічному училищі №58 м. Львів, оскільки м. Львів не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та період проходження військової служби з 18.12.1988 по 20.12.1990 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживавав був зареєстрований по АДРЕСА_3 з 14.01.2011 по теперішній час; по АДРЕСА_2 з 18.11.1988 по 19.11.1988 та з 28.12.1990 по 14.01.2011 (а.с.15). Місто Камінь-Каширський віднесене до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до ст. 14 (п. 3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім того, довідкою №01-39/234 від 19.06.2024, виданою опорним закладом загальної середньої освіти «Каиінь-Каширський ліцей №1 ім. Євгена Шабліовського», підтверджено, що позивач з 1977 по 1987 роки навчався в Камінь-Каширській середній школі міста Каменя-Каширського Волинської області і отримав атестат про середню освіту за номером 075980, зареєстрований в Книзі видачі атестатів про середню освіту (а.с.16).

Щодо незарахування відповідачем-2 до періоду проживання не зараховано період навчання в середньому професійно-технічному училищі №58 м. Львів, оскільки м. Львів не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, суд зазначає наступне.

Згідно з інформацією зазначеною в дипломі серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 у період з 01.09.1987 по 24.11.1988 навчався в середньому професійно-технічному училищі №58 м. Львів (а.с.18), тобто у населеному пункті, які відповідно до Постанови №106 не віднесений до зони гарантованого добровільного відселення.

Проте, суд звертає увагу, що, відповідачем-2 ГУ ПФУ в Хмельницькій не враховано, що у середньому професійно-технічному училищі №58 м. Львів навчання переривалось на період канікул та вихідних, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання.

Разом з тим, суд зауважує, що період з 18.11.1988 по 19.11.1988 позивач згідно довідки, виданою Камінь-Каширською міською радою Волинської області №3493 від 19.06.2024, постійно проживала і була зареєстрована у даний період у АДРЕСА_2 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до ст. 14 (п. 3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ».

Таким чином, наявність диплому лише підтверджує факт навчання та не може беззаперечно спростовувати факт проживання, зокрема, з урахуванням можливості доїзду. Аргументи відповідачів про непроживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення в цей період ґрунтуються на їх припущеннях, а не на достовірних доказах.

Стосовно підстави відмови, яка зазначена у рішенні ГУ ПФУ в Хмельницькій від 03.07.2024 №671 щодо періоду проходження військової служби з 18.12.1988 по 20.12.1990 у зв`язку з відсутністю інформації про місцезнаходження військової частини на території радіоактивного забруднення суд вказує наступне.

Як слідує з військового квитка позивача серії НОМЕР_3 у період з 18.12.1988 по 24.12.1990 ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Радянської Армії (а.с.19-20).

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог діючого станом на 18.12.1988 (початок військової служби) Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» служба в Армії вважалась загальним обов`язком та військовою повинністю через примусовий призов чоловіків, які досягли повноліття без зняття з реєстрації (прописки) за місцем проживання.

Аналогічна позиція щодо необхідності зарахування служби в Армії бувшого СРСР до періодів проживання в зоні ЧАЕС викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі № 460/41983/22.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 04.05.1994 Волинською обласною державною адміністрацією, тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Разом з тим, такі документи як диплом про навчання та трудова книжка не відносяться до документів, які підтверджують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, у постанові від 30.08.2022 у справі №357/6372/17 Верховний Суд зробив висновок, що наявність посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відомості диплому (трудової книжки) не можуть спростувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення не менше трьох років станом на 01.01.1993.

У постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Такий правовий висновок підтриманий і у постанові Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків ГУ ПФУ в Хмельницькій у рішенні від 03.07.2024 №671 про те, що позивач станом на 01.01.1993 прожив в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років. В протилежному випадку нівелюється його статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, який позивачу встановлений у визначеному законом порядку.

Таким чином, висновки відповідача про не проживання позивача станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутність у нього права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

При цьому у спірному рішенні від 03.07.2024 №671 вказано про наявність у ОСОБА_1 28 років 03 місяців 03 днів страхового стажу, тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, виконується та не є спірною підставою в даній справі. Крім того, самим відповідчем-2 у рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж для позивача становить 25 років. Тобто обставина щодо наявного страхового стажу виконується.

Щодо заявленої вимоги позивача про зобов`язання здійснити призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку з 23.07.2024, то суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим у статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Водночас відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи досягнення позивачем віку 54 роки 22.07.2024 та його звернення із заявою про призначення пенсії 25.06.2024, право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №796-ХІІ та приписів статті 45 Закону №1058-IV у нього виникло з 23.07.2024 (тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку). Таким чином, оскільки у ОСОБА_1 виникло право на призначення пенсії за віком 23.07.2024, тому саме з цієї дати така пенсія підлягає призначенню.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 03.07.2024 №671 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з тих підстав, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років. Тому позовні вимоги про визнання протиправними дій належить задовольнити у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 03.07.2024 №671, адже внаслідок прийняття цього рішення порушено право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

У межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Черкаській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення. Натомість ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Хмельницькій області, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача (вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23).

Відповідно до пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її призначення). При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 03.07.2024 №671 та зобов`язання цього відповідача призначити позивачу за заявою від 25.06.2024 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 23.07.2024 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат розгляду справи і той факт, що задоволенню підлягають вимоги, заявлені до ГУ ПФУ в Хмельницькій області, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань цього відповідача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн, понесення яких підтверджується квитанцією від 20.09.2024 (а.с.7).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.07.2024 №671.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 23.07.2024 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Герцен, 10, ).

Суддя А.Я. Ксензюк