Справа № 520/11377/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 р. Справа № 520/11377/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків по справі № 520/11377/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому, після зміни позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.04.2024 року № 145 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з 14.04.2024 р. у складі команди НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , 1992 р.н.;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 110 від 15.04.2024 року в частині зарахування солдата ОСОБА_1 курсантом навчального взводу 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , командира відділення-командира машини окремого розвідувального взводу 4 штурмового батальйону НОМЕР_3 штурмової бригади зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову зазначив, що 14.04.2024 року приблизно о 9:00 позивач йшов по АДРЕСА_1 , його зупинили двоє працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , які не представились. Вони запропонували пройти в ТЦК та СП. ОСОБА_1 повідомив, що він є аспірантом денного відділення Національного наукового центру «Харківського фізико-технічного інституту» з 2020 року і що він дійсно займається науковою діяльністю, що дає йому право на відстрочку. Однак, працівники ТЦК та СП повезли його в ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних. Також вони повідомили, що для оформлення відстрочки необхідно надати оновлену довідку з інституту про навчання. Позивач в телефонному режимі попросив співробітників інституту підвести необхідну довідку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Але, коли ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 його відразу повели на ВЛК, де всі лікарі були пройдені майже за годину. Згодом співробітниця «Харківського фізико-технічного інституту» доставила довідку про навчання та передала черговому ІНФОРМАЦІЯ_5 . На прохання позивача оформити відстрочку та прийняти довідку про навчання повідомили, що вони її приймати не будуть. О 19:15 ОСОБА_2 (адвокат позивача) зателефонувала в органи поліції за номером 102 та повідомила, що особу незаконно утримують в ІНФОРМАЦІЯ_6 і не дають йому написати заяву на відстрочку. До прибуття наряду поліції в ІНФОРМАЦІЯ_7 і в 19:31 ОСОБА_1 на автобусі повезли до Північного терміналу у м. Харкові. Через службу 102 ОСОБА_2 повідомила про це в поліцію. Однак, при прибутті на Північний термінал у м. Харкові наряд поліції не виявив ОСОБА_3 (згідно відповіді № 4/су/119-25/01-2024 від 18.04.2024 р.). За фактом незаконного тримання ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано заяву в поліцію в той же день. Також за фактом незаконних дій працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було подано скарги представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Міністерства оборони України.

На адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано копію витягу з наказу № 145 від 14.04.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з 14.04.2024 р. у складі команди НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 1992 р.н.

До військової частини НОМЕР_1 подано адвокатський запит про надання копії наказу про зарахування солдата, курсанта 2-ї навчальної роти, 1-го навчального батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки згідно поштовому трекінгу лист з адвокатським запитом знаходиться у точці видачі, але не забирається військовою частиною подано запит до Генерального штабу Збройних Сил України з того ж питання.

Окрім цього, батьками ОСОБА_4 було подано скарги до Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова, Міністерства оборони, Уповноваженого з прав людини.

16.04.2024 року Національним науковим центром «Харківський фізико-технічний інститут» подав Державному секретарю Міністерства оборони України запит, на якій підставі працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 мобілізовано ОСОБА_1 при наявності права на відстрочку.

При цьому науковою установою визначено, що позивач займається науковою діяльністю та готує дисертаційну роботу в рамках тем ННЦ ХФТІ. 18.04.2024 року позивачем подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення, оскільки позивач був призваний на службу внаслідок незаконних дій ІНФОРМАЦІЯ_8 , з грубим порушенням його прав та законних інтересів.

На момент розгляду справи солдата ОСОБА_1 переміщено з Військової частини НОМЕР_1 у 92 бригаду військової частини НОМЕР_2 .

На сьогодні ОСОБА_1 не звільнений зі служби, йому не повідомляють інформацію чи прийнятий до розгляду рапорт, які результати його розгляду, його права продовжують порушуватися, що стало підставою звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем, через свого представника, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що 14.04.2024 року приблизно о 9:00 позивач йшов по АДРЕСА_1 , його зупинили двоє працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , які не представились. Вони запропонували пройти в ТЦК та СП. ОСОБА_1 повідомив, що він є аспірантом денного відділення Національного наукового центру «Харківського фізико-технічного інституту» з 2020 року і що він дійсно займається науковою діяльністю, що дає йому право на відстрочку. Однак, працівники ТЦК та СП повезли його в ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних. Також вони повідомили, що для оформлення відстрочки необхідно надати оновлену довідку з інституту про навчання. Позивач в телефонному режимі попросив співробітників інституту підвести необхідну довідку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Але, коли ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 його відразу повели на ВЛК, де всі лікарі були пройдені майже за годину. Згодом співробітниця «Харківського фізико-технічного інституту» доставила довідку про навчання та передала черговому ІНФОРМАЦІЯ_5 . На прохання позивача оформити відстрочку та прийняти довідку про навчання повідомили, що вони її приймати не будуть. О 19:15 ОСОБА_2 (адвокат позивача) зателефонувала в органи поліції за номером 102 та повідомила, що особу незаконно утримують в ІНФОРМАЦІЯ_6 і не дають йому написати заяву на відстрочку. До прибуття наряду поліції в ІНФОРМАЦІЯ_7 і в 19:31 ОСОБА_1 на автобусі повезли до Північного терміналу у м. Харкові. Через службу 102 ОСОБА_2 повідомила про це в поліцію. Однак, при прибутті на Північний термінал у м. Харкові наряд поліції не виявив ОСОБА_3 (згідно відповіді № 4/су/119-25/01-2024 від 18.04.2024 р.). За фактом незаконного тримання ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано заяву в поліцію в той же день. Також за фактом незаконних дій працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було подано скарги представником ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Міністерства оборони України.

На адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 було надано копію витягу з наказу № 145 від 14.04.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з 14.04.2024 р. у складі команди НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 1992 р.н.

Згодом, під час судового процесу, ОСОБА_4 перемістили на військову службу у в/ч НОМЕР_2 . Позивач був незаконно мобілізований, а тому вважає, що його подальше проходження військової служби суперечить його правам та інтересам. Тому звернувся до суду з позовними вимогами.

Представник позивача зауважив, що позивач відразу повідомив представників ІНФОРМАЦІЯ_4 , що він є аспірантом денного відділення "Харківського фізико-технічного інституту" з 2020 року, дійсно займається науковою діяльністю, і що він має відстрочку, а також надав довідку про навчання.

Таким чином, представники ІНФОРМАЦІЯ_4 мали доступ і були поінформовані згідно закону № 3549-IX, що ОСОБА_6 є аспірантом, і відповідно має право на відстрочку. Даний факт не був врахований судом першої інстанції.

У разі перевірки наданої ОСОБА_1 довідки про навчання співробітники ІНФОРМАЦІЯ_5 отримали б підтвердження, що ОСОБА_6 є аспірантом 4 курсу Національного наукового центру «Харківського фізико-технічного інституту» з 2020 року, тобто задовго до введення воєнного стану в Україні та затвердження Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», що у свою чергу виключає наявність у позивача умислу здобуття вищої освіти з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. Рівень освіти «Доктор філософії» здобуває вперше.

Також, представник позивача зазначив, що фактично в даній справі існує певна прогалина в законодавстві, адже не зважаючи на наявність у ОСОБА_1 права на відстрочку від призову у період мобілізації, внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_4 його було мобілізовано, без отримання його згоди на таку мобілізацію.

Таким чином, захист порушеного права позивача неможливий без зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , командира відділення-командира машини окремого розвідувального взводу 4 штурмового батальйону 92 штурмової бригади зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Наведений спосіб захисту порушеного права позивача в повній мірі забезпечив би повне припинення порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як студента третього рівня вищої освіти (аспірант з 2020 року), та, як наслідок, поновлення та відновлення такого права, а ухвалення судом такого рішення не призвело б до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації у даній адміністративній справі.

Таким чином, суд не повинен був розглядати питання виключення Позивача із списків особового складу військової частини окремо від питання незаконної мобілізації Позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , а розглядати ці питання в сукупності.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №153 від 28.05.2024 Військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової НОМЕР_4 (по особовому складу) від 25.05.2024 року №167-РС солдатом резерву 1 запасної роти, який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , з 28 травня 2024 року зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.05.2024 року №161-РС на посаду командира 1 розвідувального відділення-командира машини розвідувального взводу 4 штурмового батальйону, зараховано до списків військової частини НОМЕР_2 .

Наказ є дійсним на момент розгляду спору та виданий у відповідності до вимог чинного законодавства.

Вимога ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , командира відділення-командира машини окремого розвідувального взводу 4 штурмового батальйону 92 штурмової бригади зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 в даному спорі є передчасною - оскільки відсутні підстави для такого виключення, рапорт на звільнення по команді до командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 не подавався, демобілізація Президентом України не оголошена.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом № 145 від 14.04.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата ОСОБА_1 , 1992 р.н. призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з 14.04.2024 р. до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 110 від 15.04.2024 року солдата ОСОБА_1 зараховано курсантом навчального взводу 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №153 від 28.05.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової НОМЕР_4 (по особовому складу) від 25.05.2024 року №167-РС солдатом резерву 1 запасної роти, який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , з 28 травня 2024 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.05.2024 року №161-РС на посаду командира 1 розвідувального відділення-командира машини розвідувального взводу 4 штурмового батальйону, вважати таким, що з 28 травня 2024 року приступив до прийому справ та посади, цього ж числа прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Позивач, вважаючи, що спірними наказами його незаконно призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, чим порушено його права та інтереси, оскільки він є аспірантом денного відділення "Харківського фізико-технічного інституту" з 2020 року, дійсно займається науковою діяльністю, що, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", дає йому право на відстрочку, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, залишаючи позов без задоволення, виходив з того, що наказ № 145 від 14.04.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з 14.04.2024 р. у складі команди НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 1992 р.н. є законним та не підлягає скасуванню. Вимога ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 110 від 15.04.2024 року в частині зарахування солдата ОСОБА_1 курсантом навчального взводу 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 та вимога до військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , командира відділення-командира машини окремого розвідувального взводу 4 штурмового батальйону 92 штурмової бригади зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 в даному спорі є передчасними - оскільки відсутні підстави для такого виключення, рапорт на звільнення по команді до командира військової частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ОСОБА_1 не подавався. Отже, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні (далі - Указ № 64), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану №389-VIII від 12.05.2015 (далі - Закон № 389) було вирішено ввести в Україні воєнний стан.

В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений, зокрема, указами Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 з 5 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб; від 18 квітня 2022 року №259/2022 з 5 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб та триває на момент розгляду цієї справи.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону № 389, воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституції України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону № 389).

За змістом ст. 1 Закону № 2232, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Військовий обов`язок громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно ч. 3, 4 ст. 2 Закону № 2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Указ № 1153).

Пунктом 2 Розділу 1 цього Положення передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію № 3453-ХІІ від 21.10.1993 (далі - Закон № 3453) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно дефініції, наведеної у статті 1 Закону №3453, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону № 3453, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 4 Закону № 3453, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону № 3453 встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзацу першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною третьої статті 22 Закону № 3453 визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону № 3453, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 154 від 23.02.2022, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 цього Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Відповідно до положень пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно із пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

У силу пункту 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

При цьому, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ визначено перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, відповідно до частини 3 статті 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації) визначає Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487 (далі Порядок № 1487)

Відповідно до п.п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, визначених у Додатку 2 до Порядку № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, військовозобов`язаний повинен особисто з`явитися до територіального підрозділу ТЦК та СП для надання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст. 23 Закону № 3543-XII.

Згідно з п. 6 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Зважаючи на те, що Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено право військовозобов`язаних скористатися відстрочкою від призову, але не визначений механізм реалізації такого права, наявні усі підстави застосувати норми Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 №352 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2021 №100) (далі - Положення № 352).

Згідно п. 74 Положення № 352, право на одержання призовниками відстрочки від призову повинно бути підтверджено відповідними документами, які подаються призовниками районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 75 Положення № 352 про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом передбачено, що призовник, який має право на відстрочку за сімейними обставинами, повинен через районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подати голові районної (міської) призовної комісії заяву про бажання нею скористатися, до якої повинен додати документи, що підтверджують це право.

Відповідно до п. 77 № 352 Положення, надання відстрочки від призову для здобуття освіти проводиться на підставі довідки за формою згідно з додатком 20, яка видається закладом освіти.

Судом встановлено, що позивач до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про відстрочку від призову на підставі довідки згідно додатку 20 до Постанови КМУ від 21.03.2024 року №352 не звертався. Таку довідку не надано і 14.04.2024 року на вимогу працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до вимог п. 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення про військову-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 повторний медичний огляд проводиться раз на 5 років.

Враховуючи, що ОСОБА_1 останній раз проходив військово-лікарську комісію у 2015 році, його було направлено на проходження військово-лікарської комісії, де він був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою №1/937 військово-лікарської комісії і карткою обстеження на медичний огляд.

Представник позивача як в обґрунтування позовних вимог, так і в апеляційній скарзі зазначає, що позивач має право на відстрочку відповідно до положення абзацу 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На підтвердження вказаних підстав 14.04.2024 провідним інженером Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" ОСОБА_7 співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_2 14.04.2024 було надано довідку за формою згідно з додатком 20 № 10-13/07-627вс від 12.04.2024.

Надаючи оцінку таким доводам представника позивача, колегія суддів зазначає, що за змістом абзацу другого частини третьої статті 23 Закону № 3543-XII особи, які отримують фахову передвищу або вищу освіту, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, під час мобілізації не підлягають призову на військову службу.

З установлених у цій справі обставин убачається, що на момент початку мобілізації ОСОБА_1 був зарахований до очної аспірантури ННЦ ХФТІ - фізика та астрономія.

Отже, на момент призову на військову службу позивач відповідно до абзацу другого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII мав право на одержання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.

В контексті доводів апеляційної скарги суд звертає увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивач надавав ІНФОРМАЦІЯ_2 будь-які документи для підтвердження наявності у нього статусу аспіранта денного відділення та оформлення права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , своєю чергою, вказує на те, що жодних документів, які б підтвердили наявність підстав для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу відповідно до абзацу другого частини третьої статті 23 Закону №3543-XII не надходило.

Надані позивачем до суду копії довідки Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" за формою згідно з додатком 20 № 80-13/07-627вс від 12.04.2024 про те, що ОСОБА_1 навчається на 4 курсі денного відділення аспірантури Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" з 2020 року не містять відмітки про отримання такої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водночас, наявність вказаної довідки у позивача не підтвержує факт її отримання відповідачем. Інших доказів, які б доводили отримання зазначеної довідки відповідачем матеріали справи не містять.

При цьому, згідно відповіді ТВО Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 вих. № 10/151 від 25.04.2024, довідку за формою згідно додатку 20 до постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2022 № 352 від ОСОБА_1 про навчання в аспірантурі працівникам ІНФОРМАЦІЯ_4 не було надано.

Щодо доводів позивача про те, що обов`язок перевірки наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації покладено на відповідача, суд зазначає таке.

З аналізу пункту 11 Положення №154 слідує, що оформлення відстрочки від призову для військовозобов`язаних, резервістів під час мобілізації, особливого періоду чи воєнного часу належить до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Вони також ведуть спеціальний облік цих осіб.

При цьому відповідно до частини одинадцятої статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Подібні положення відображено у пункті 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921, яким визначено, що призовники і військовозобов`язані повинні особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондує з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про зміну рівня освіти.

В той же час, доказів звернення до відповідного органу щодо внесення змін до облікових даних у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання до аспірантури Національного наукового центру "Харківський фізико-технічний інститут" з наданням підтверджуючих документів, позивач до суду не надав.

Підсумовуючи викладене суд вказує, що відсутність в матеріалах справи відомостей про те, що позивач повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_9 про обставини, які надають йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, дозволяють дійти висновку, що ОСОБА_1 можливістю реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та оформлення його у відповідний спосіб не скористався.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.01.2024 по справі № 280/6033/22.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наказ № 145 від 14.04.2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період з 14.04.2024 р. у складі команди НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , 1992 р.н. є законним та не підлягає скасуванню.

Продовжуючи апеляційний розгляд справи, суд зазначає, що згідно ст. 23 Закону № 3453, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також : здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримати відстрочку від призову на підставі ст. 23 Закону №3453 можна лише до моменту набуття статусу військовослужбовця. Після зарахування до особового складу військової частини подання заяви з відповідними документами про відстрочку, навіть якщо у особи є для цього підстави, втрачає свою мету.

Натомість, з моменту набуття особою статусу військовослужбовця, під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можливе лише за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232.

Слід зазначити, що навіть за умови протиправності дій щодо мобілізації позивача на військову службу та зарахування до особового складу військової частини, для звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації мають бути наявні підстави, визначені п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232.

Так підпунктом 7 пункту 252 Указу №1153/2008 встановлено, що військовослужбовці, які переміщуються на інші посади за штатами воєнного часу, а також військовозобов`язані, приписані на посади до військових частин, та резервісти, призначені на посади до військових частин, після призову приступають до виконання обов`язків за цими посадами з моменту їх призначення наказами по стройовій частині відповідно до мобілізаційного призначення.

Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року №280, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України.

Відповідно до п. 1, п. 3 Розділу XII Інструкції №280 облік особового складу в особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців щодо прихованої мобілізації або з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, ведеться у порядку, установленому на мирний час, та з урахуванням особливостей, викладених у цьому розділі.

Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.

Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині до закінчення заходів від мобілізування незалежно від номенклатури посад для призначення.

Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини (про прийом на роботу працівника) є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця. З вказаних норм у їх сукупності слідує, що організація обліку та призову громадян в особливий період, в тому числі щодо перевірки наявності підстав для відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу, покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини.

Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 110 від 15.04.2024 року солдата ОСОБА_1 зараховано курсантом навчального взводу 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №153 від 28.05.2024 військовослужбовця за призовом солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової НОМЕР_4 (по особовому складу) від 25.05.2024 року №167-РС солдатом резерву 1 запасної роти, який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , з 28 травня 2024 року зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.05.2024 року №161-РС на посаду командира 1 розвідувального відділення-командира машини розвідувального взводу 4 штурмового батальйону, вважати таким, що з 28 травня 2024 року приступив до прийому справ та посади, цього ж числа прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-XII, початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Підстави ж звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою статті 26 цього Закону.

Пункт 225 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначає, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п. 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами "б", "в", "д" частини третьої, підпунктами "б", "в", "г" пункту 1, підпунктами "а", "б" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "к" пункту 1, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них. Військовослужбовці за наявності підстав, передбачених підпунктами "й" або "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільняються з військової служби не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня подання рапорту на звільнення.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України №548-ХІV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Стаття 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу містить вичерпний перелік підстав для звільнення.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Отже Рапорт це вид службового документа зі звернення військового до вищого по посаді чи званню з викладом питань службового або особистого характеру.

У випадку, якщо рапорт військовослужбовця не було розглянуто, відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, кожний військовослужбовець має право звернутися зі скаргою (заявою) до компетентних посадових осіб (органів).

Закон України №551- ХІV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до 110 Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:

- прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;

Відповідно до 112 Дисциплінарного статуту, військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право, зокрема:

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді.

Подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників).

Отже, для вирішення службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися з рапортом до свого безпосереднього начальника. За відсутності належного реагування на рапорт військовослужбовець має право звернутися з відповідною скаргою (заявою), на яку має отримати письмову відповідь у встановлений строк.

Судом встановлено, що позивач не звертався з рапортами, як це передбачено вищезазначеними нормами чинного законодавства, до Військової частини НОМЕР_5 та Військової частини НОМЕР_2 щодо скасування наказів в частині зарахування до списків особового складу для проходження служби і щодо виключення із списків особового складу військової частини, відмови в задоволенні рапортів з цих питань не отримував.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на положення статті 23 Закону №3543-XII, якою передбачено право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Водночас, суд наголошує, що отримати відстрочку від призову на підставі статті 23 Закону №3543-XII можна лише до моменту набуття статусу військовослужбовця. Після зарахування до особового складу військової частини подання заяви з відповідними документами про відстрочку, навіть якщо у особи є для цього підстави, втрачає свою мету.

Натомість, як вже зазначалося вище, з моменту набуття особою статусу військовослужбовця, під час воєнного стану звільнення з військової служби військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Суд у цій справі жодним чином не нівелює право позивача, за наявності відповідних підстав, на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Натомість, на даній стадії правовідносин між сторонами, коли позивач вже є діючим військовослужбовцем, яким призваний на військову службу під час мобілізації, судом не встановлено, а сторонами не повідомлено, обставин, які б свідчили про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації, які передбачені п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232.

Окрім цього апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 1 КАС України).

Таким чином, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувані дії в частині мобілізації, переміщення та направлення позивача для проходження військової служби є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача направлення його для проходження військової служби та зарахування до списків особового складу військової частини.

Після видання спірних рішень, виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, які не передбачають звільнення з військової служби шляхом скасування рішення про мобілізацію та про зарахування до списків особового складу військової частини чи визнання дій відповідних протиправними.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно до якої, такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 9901/286/19, від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 9901/96/21, від 27.10.2022 у справі № П/9901/97/21).

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 110 від 15.04.2024 року в частині зарахування солдата ОСОБА_1 курсантом навчального взводу 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 та вимога до військової частини НОМЕР_2 про зобов`язання виключити солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , командира відділення-командира машини окремого розвідувального взводу 4 штурмового батальйону 92 штурмової бригади зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 в даному спорі є передчасними - оскільки відсутні підстави для такого виключення, рапорт на звільнення по команді до командира військової частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ОСОБА_1 не подавався, демобілізація Президентом України не оголошена.

Таким чином, позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року по справі № 520/11377/24 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 по справі № 520/11377/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко