Справа № 276/2486/24
Суддя: БОБЕР Д. О.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 276/2486/24
Провадження по справі №2-а/276/32/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Бобра Д.О., за участю: секретаря судового засідання: Свиридок А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №2/165 по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просить скасувати постанову № 2/165 від 19.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., провадження у справі відносно нього закрити.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою № 2/165 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_2 , накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн. Згідно оскаржуваної постанови позивачу 25.05.2024 року було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої йому належало з`явитися 11.06.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , проте у вказаний час він не з`явився, про наявність поважних причин неявки у визначений термін не повідомляв, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Позивач із вказаною постановою не погоджується та вважає її протиправною та такою, що винесена без доказів його винуватості. 14.10.2024 року позивач дізнався, що його банківські картки заблоковані виконавчою службою і після звернення до виконавчої служби 06.11.2024 року дізнався про існування оскаржуваної постанови №2/165. Вважає, що складена відносно нього постанова винесена з грубим порушенням законодавства України, зокрема, у постанові не вірно вказані відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а саме, не вірно зазначено число, місяць та рік народження порушника. Крім того, вказує, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення і йому не було відомо про розгляд адміністративної справи відносно нього, яка була розглянута у його відсутність. Одночасно зазначає, що у матеріалах справи взагалі відсутній протокол про адміністративне правопорушення, що позбавляє можливості перевірити його на відповідність вимогам ст.256 КУпАП. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення у його присутності не складався, про необхідність явки для складання протоколу його не було сповіщено, винесення постанови та розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у його відсутність, а тому він не зміг висловити ні свої заперечення, ні будь які клопотання, письмових пояснень по справі не надавав, внаслідок чого був позбавлений прав, визначених ст.268 КУпАП.

Представник відповідача направив до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнають, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, вказав, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Так, представник відповідача зазначає, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, здійснюючи заходи оповіщення, 25.05.2024 року позивачу було вручено повістку про виклик до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де датою прибуття встановлено 11.06.2024 року. Згідно чинного законодавства, позивач був зобов`язаний прибути за викликом для постановки на військовий облік та визначення призначення на особливий період. Проте у визначений час він не з`явився, про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином своїми діями (бездіяльністю) позивач порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і тим самим під час дії особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Зважаючи на вказане, було направлено звернення до органів Національної поліції про розшук і доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 (від 02.07.2024 №2/1924) в порядку, передбаченому пунктом 56 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487. З моменту вручення повістки до моменту його розшуку та складання адміністративних матеріалів, самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач так і не з`явився. 17.07.2024 року позивача було супроводжено (доставлено) працівниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, про що також свідчить запис в книзі обліку доставлення військовозобов`язаних, які перебувають у розшуку другого ІНФОРМАЦІЯ_6 , копія якого наявна в матеріалах справи. Представник позивача також зазначив, що статтею 258 КУпАП передбачено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Тому за наявності у ТЦК підтвердних документів про отримання Позивачем виклику (розписка повістки з його підписом про отримання), у відповідності до вимог ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався. В заперечення зазначеного позивачем в позовній заяві того, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення представник відповідача зазначив, що при доставці позивача представниками Національної поліції до ТЦК, позивачу вручалось повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що розгляд справи відбудеться 19.07.2024 р., в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Проте позивач категорично відмовився ставити свій підпис про отримання. Разом з тим, позивачу було доведено вищезазначену інформацію, про що засвідчили в акті про відмову отримувати повідомлення про розгляд справи, та все ж вручено йому повідомлення без отримання підпису в розписці. Таким чином вказує представник, що з 17.07.2024 року позивач достеменно знав, що відносно нього порушено справу про притягнення до адміністративної відповідальності та про дату, час та місце розгляду справи, а тому був зобов`язаний також сам цікавитись про хід провадження. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначив, що допущена у постанові помилка в даті народження порушника є опискою, оскільки за іншими даними та реквізитами чітко можна ідентифікувати особу, відносно якої складена постанова та в чиїх діях вбачається склад правопорушення. Зважаючи на вказане, представник відповідача вважає, що в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його і було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення.

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача до суду направив заяву про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 № 2/165 від 19.07.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , 1973 р.н., 17.07.2024 року як таким, що ухилявся від виконання військового обов`язку, був розшуканий та доставлений органами Національної поліції відповідно до звернення №2/1852 від 25.06.2024 р., про розшук і доставлення, що передбачене пунктом 56 постанови КМУ від 30.12.2022 р. №1487 до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Встановлено, що громадянину ОСОБА_1 25.05.2024 р. було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої йому належало з`явитися 11.06.2024р за адресою: АДРЕСА_1 . Проте у визначений час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки у визначений термін не повідомляв. З моменту вручення повістки до його розшуку та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_7 самостійно не з`являвся. На момент складання постанови громадянин ОСОБА_1 не оспорив допущене порушення шляхом надання підтверджуючих документів, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення. Громадянин ОСОБА_1 під час дії особливого періоду, маючи обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, порушуючи вимоги абзацу другого частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560, не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 у строк визначений в повістці, протягом трьох днів від визначених у повістці дати та часу прибуття не повідомив про причини неявки, окрім того в подальшому не прибув до другого відділу ЖРТЦК в строк, що не перевищує сім календарних днів. Своїм умисним діянням (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

25.05.2024 року ОСОБА_1 представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було вручено повістку №935 про виклик на 9:00 год. 11.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до копії рапорту від 25.06.2024 року головного спеціаліста відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я начальника відділення обліку мобілізаційної роботи - заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин ОСОБА_1 , який згідно облікових даних проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 після оповіщення.

25.06.2024 року до ГУ Національної поліції України в Житомирській області скеровано звернення щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за статтею 210 КУпАП, до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, таких громадян, які порушують законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлені правила військового обліку, для: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_1 , у зв`язку з неявкою по повістці.

Із копії розписки на ім`я ОСОБА_1 про виклик на розгляд справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 год. 00 хв. 19.07.2024 року слідує, що ОСОБА_1 повідомлення вручено, але від підпису про одержання він відмовився.

Із копії бланка пояснень ОСОБА_3 по справі №2/165 від 17.07.2024 слідує, що останній від дачі пояснень та від підпису відмовився, за результатами чого складено акт від 17.07.2024 року про відмову від отримання повідомлення про розгляд справи та дачі пояснень щодо неприбуття по повістці, який засвідчено підписами 3 свідків.

Згідно записів Книги обліку доставляння військовозобов`язаних, які перебувають у розшуку другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 доставлено 17.07.2024 року о 10 год. 00 хв.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1ст. 7 КУпАП).

Порядок притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягають до такої відповідальності.

Відповідно до ч.1ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, з накладенням штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( від 17000 грн. до 25500 грн.).

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Абзацом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон 3543-ХІІ) визначено що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Абзацом 5 частини 1 статті 1 Закону 3543-ХІІ передбачено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону», - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Даним Указом постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В свою чергу, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідними Законами вносились зміни до даних Указів, на підставі яких продовжено дію воєнного стану та загальну мобілізацію.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року в Україні триває особливий період.

В силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

При цьому за приписами частини сьомої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до частини восьмої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу Кабінетом Міністрів України затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки від 23.02.2022 №154 (далі - Положення). Відповідно до пункту 1 Положення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до пунктів 9-11 Положення, завданнями/функціями Центрів, серед іншого, є: ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлення та видача військово-облікових документів призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладання адміністративних стягнень відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

В свою чергу, згідно статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Вручення повісток, їх отримання та обов`язок з`явитися за отриманою повісткою регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

В свою чергу, згідно пункту 3 додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487 (далі - Порядку), призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, судом встановлено, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 25.05.2024 року позивачу було вручено повістку №935 про виклик до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де датою прибуття встановлено 11.06.2024 року. Про отримання даної повістки позивач особисто підписався в розписці, про що свідчить копія відрізного корінця врученої повістки.

За таких обставин, виходячи з вищезазначених положень законодавства, позивач був зобов`язаний прибути за викликом для постановки на військовий облік та визначення призначення на особливий період, проте, у визначений час він не з`явився.

У зв`язку з неявкою по повістці ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановлений день та час, направлено звернення щодо його доставлення уповноваженими особами ГУНП у Житомирській області для складення протоколів про адміністративні правопорушення.

Доказів поважності причин неявки за повісткою №935 про виклик на 11.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач не надав ні до ІНФОРМАЦІЯ_4 на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ні до суду під час розгляду даної справи.

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що винесення постанови та розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у його відсутність, а тому він не зміг висловити ні свої заперечення, ні заявити клопотання, оскільки після його доставлення 17.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було повідомлено про його виклик на розгляд справи на 19.07.2024 року як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, він особисто відмовився від отримання повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та від дачі пояснень, про що було складено відповідний акт про відмову від отримання повідомлення від 17.07.2024 року.

Як стверджує представник відповідача у відзиві на позов, 19.07.2024 було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, на який позивач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, під час його доставляння до ІНФОРМАЦІЯ_2 17.07.2024 року, де він особисто відмовився від отримання повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та від дачі пояснень.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що доказів, які б підтверджували поважність причин неприбуття позивача на розгляд адміністративної справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачем не надано. Також, відсутні докази, що позивач подавав до ІНФОРМАЦІЯ_2 будь-які заяви чи клопотання, у тому числі письмові пояснення чи клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, із досліджених матеріалів справи суд не вбачає порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності позивача, оскільки позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду його справи.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.210-1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, у порушенні обов`язків військовозобов`язаного під час особливого періоду, неявці на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин.

Суб`єкт даного адміністративного правопорушення - військовозобов`язаний.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Враховуючи дію особливого періоду, проаналізувавши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши наявні у справі докази , суд приходить до висновків, що обставини оповіщення позивача про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 та обставина неприбуття за відповідною повісткою є доведеними.

За таких обставин, в діях позивача наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його і було притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції частини третьої статті 210-1 КУпАП, а саме 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Доводи позивача щодо необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення є помилковими та суперечать чинному законодавству України.

Так, відповідно до статті 258 КУпАП, протокол не складається, зокрема, у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Крім того, суд критично ставиться до тверджень позивача про виключення можливості притягнення його до адміністративної відповідальності за вищезазначеною постановою, у зв`язку з тим, що у постанові не вірно вказано число, місяць і рік народження порушника, оскільки з інших відомостей про порушника (прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, РНОКПП, паспортні дані), що містяться у постанові, вбачається, що постанова складена саме відносно позивача, а технічна описка в даті його народження не свідчить про незаконність такої постанови та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складена у відповідності до вимог КУпАП, в основу оскаржуваної постанови покладено докази, які наявні в матеріалах справи та які досліджені судом.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до норм чинного законодавства, підстав для її скасування немає, а отже у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються у відповідності до приписів ст. 134, 139 КАС України.

На підставі ст. 19 Конституції України, керуючись ст.ст. 9, 23, 213, 251, 280 КУпАП, ст. ст.2, 77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №2/165 по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду за наслідками розгляду судом першої інстанції справи набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце знаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Суддя Д.О. Бобер