Справа № 440/11935/24
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/11935/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Ільїчов Сергій Дмитрович подав через систему "Електронний суд" до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ;

- обов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на період воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 28.04.2012 уклав шлюб з ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №099737 від 25.08.2023 ОСОБА_3 було в перше встановлено інвалідність ІІІ групи, за загальним захворюванням. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №533775 ОСОБА_3 при повторному огляді було встановлено ІІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату, за загальним захворюванням. 07.08.2024 подав рапорт з відповідним пакетом документів про звільнення, однак відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби у зв`язку з відсутністю підстави для звільнення з військової служби. Вважає таку відмову протиправною, позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що підстави для звільнення позивача зі служби відсутні, оскільки надані документи не підтверджують підстави для звільнення з військової служби. Наголошує, що 18.05.2024 набули чинності зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-IX. Підстава для звільнення з лав Збройних Сил України, яку вказав позивач (наявність дружини із числа осіб з ІІІ групою інвалідності) змінилась, у зв`язку з чим йому належить підтвердити: необхідність догляду за дружиною; інвалідність встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 29.07.2023 /а.с.55/.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.04.2012 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області від 28.04.2012 року, актовий запис №24 /а.с.36 зворотній бік, 59/.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №099737 від 25.08.2023 ОСОБА_3 було в перше встановлено інвалідність ІІІ групи, за загальним захворюванням /а.с.21, 61 зворотній бік/.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №533775 від 22.08.2024 ОСОБА_3 при повторному огляді було встановлено ІІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату, за загальним захворюванням, що підтверджується також посвідченням серії НОМЕР_3 /а.с.21 зворотній бік-23/.

Позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 07.08.2024 (вх.№3487-Р від 07.08.2024) про звільнення з військової служби у запас відповідно підпункту г) пункту 2 частини 4, та згідно абзацу 11, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю ІІІ групи, яка потребує постійного догляду /а.с.56/.

Листом від 23.08.2024 №412/2320 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що надані документи не підтверджують підстави для звільнення з військової служби. Роз`яснено, що 18.05.2024 набули чинності зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-IX. Підстава для звільнення з лав Збройних Сил України, яку вказав позивач (наявність дружини із числа осіб з ІІІ групою інвалідності) змінилась, у зв`язку з чим йому належить підтвердити: необхідність догляду за дружиною; інвалідність встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів /а.с. 37 зворотній бік, 68/.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Спірні правовідносини врегульовуються Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ(далі Закон №2232-ХІІ), який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XIIпередбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

У зв`язку з наявністю у дружини позивача інвалідності ІІІ групи, позивач 07.08.2024 подав рапорт про звільнення з військової служби у запас відповідно підпункту г) пункту 2 частини 4, та згідно абзацу 11, пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Варто зазначити, що позивач подав рапорт від 07.08.2024 про звільнення з військової служби (вх.№3487-Р від 07.08.2024), тому до спірних правовідносин належить застосовувати нормативне регулювання підстав для звільнення з військової служби, чинне на момент звернення позивача та прийняття рішення військовою частиною.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-IX (далі - Закон №3633-IX), який набрав чинності 18.05.2024, удосконалено окремі питання проходження військової служби, у тому числі змінено деякі підстави для звільнення.

В обґрунтування необхідності прийняття вказаних змін законодавцем зазначено, що відповідно до Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина перша статті 17); держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята статті 17); захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65). У зв`язку з триваючою військовою агресією російської федерації проти України, нарощування зусиль агресора щодо подальшого захоплення території нашої держави, постало питання щодо удосконалення механізмів проведення заходів мобілізації для залучення більшої кількості населення, бажаючого стати на захист суверенітету і територіальної цілісності України, а також забезпечення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів та удосконалення окремих питань проходження військової служби. Закон розроблено з метою законодавчого удосконалення процедур проведення заходів мобілізації, удосконалення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, соціального захисту військовослужбовців, а також окремих питань проходження військової служби для покращення якості підбору особового складу під час доукомплектування бойових підрозділів для відсічі збройної агресії проти України. Завданням закону є, зокрема, уточнення підстав для надання відстрочки та звільнення від призову на військову службу, а також підстав для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану. Прийняття Закону створює умови для належного укомплектування бойових підрозділів під час відсічі збройної агресії проти України. Після його прийняття очікується покращення процесу комплектування особовим складом Збройних Сил України та інших військових формувань під час проведення мобілізації. Його впровадження сприятиме розвитку суспільства, що базується на цінностях патріотизму та відданості державі (пояснювальна записка до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з 18.05.2024 набули чинності зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", внесені Законом №3633-IX.

У зв`язку з цим, підстава, передбачена підпунктом «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Водночас, частина 12 цієї статті передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

А відтак, для звільнення з лав Збройних Сил України за нормою, яку зазначив в рапорті позивач (наявність дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи), потрібно підтвердити необхідність здійснення постійного догляду за дружиною, підтвердити встановлення інвалідності внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів (абзац дванадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції станом на 18.05.2024).

Позивач надав суду копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №533775 від 22.08.2024, в якій зазначено, що при повторному огляді ОСОБА_3 встановлено ІІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату з 09.08.2024, за загальним захворюванням.

Необхідності здійснювати догляд за дружиною чи інших підстав або захворювань, зазначених у статті 26 Закону №2232-ХІІ, у наданих до рапорту та до матеріалів справи довідках не зазначено.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до висновків щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, які викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України також вбачається, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

На переконання суду, для надання відповіді на питання, чи порушене право позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні його рапорту на підставі застосування нових положень Закону, що набули чинності вже після надходження та реєстрації його рапорту у військовій частині, слід встановити наступні обставини: чи містили зміни до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", внесені Законом №3633-ІХ, спеціальні правила щодо застосування цих змін у часі; чи у межах встановлених строків було розглянуто рапорт позивача.

Аналіз змін до Закону №2232-XII, внесених Законом №3633-ІХ, дає підстави вважати, що законодавець не передбачив спеціальні правила щодо застосування цих змін у часі, а тому вони застосовуються до правовідносин за загальними правилами з дня набуття ними чинності, тобто з 18.05.2024.

При цьому, суд враховує, що рапорт позивача вирішений в межах 30-денного строку після подання останнім додаткових документів, як це передбачає пункт 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних силах України, що не дає підстав для висновків про зловживання з боку відповідача.

З огляду на вище викладене, відповідач при прийнятті рішення за наслідком розгляду рапорту позивача правомірно застосував чинну редакцію Закону №2232-XII з урахуванням змін внесених Законом №3633-IX.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує правові висновки Верховного Суду у постанові від 23.07.2024 №280/3308/23, у якій суд касаційної інстанції вказав, що у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

У разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що у спірному випадку повинен був застосований Закон №2232-XII в редакції чинній на час прийняття рішення, тому відповідач правомірно відмовив у задоволенні рапорту та звільненні позивача з військової служби.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко