Справа № 336/3750/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 336/3750/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Добриня Ярослава Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2024 року в адміністративній справі №336/3750/24 (головуючий суддя першої інстанції - Мурашова Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Запорізькій області; поліцейського ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Белименка Дмитра Юрійовича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.04.2024 року звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Головного управління Запорізькій області; поліцейського ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Белименко Дмитра Юрійовича, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕАС №6784586 від 05.04.2023 року про накладання на нього адміністративного стягнення за частиною другою статті 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн..

Разом з позовом, позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, мотивуючи це тим, що спірну постанову він не отримував, про її існування не знав, при її складанні не був присутній. Про існування постанови дізнався лише 12.04.2024 року при ознайомленні адвоката в Шевченківському районному суді м.Запоріжжя з матеріалами справи №336/12318/23 про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 126 КУпАП. Крім того, з 24.02.2022 року по цей час в Україні діє воєнний стан. Вказані обставини вважає поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.05.2024 року матеріали адміністративного позову направлені за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.06.2024 року матеріали адміністративного позову направлені за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.08.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав.

22.08.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Добриня Я.О. про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрований та станом на квітень 2023 року постійно проживав за адресою: Запорізька область, с.Новоселівка, яке знаходиться на території Пологівського району Запорізької області, який станом на час винесення постанови та по теперішний час є окупованою територією РФ, а с.Новоселівка є прифронтовим селом, яке у квітні 2023 року потрапляє під постійні обстріли, в якому тривалий час відсуне енергозабезпечення та мобільний зв`язок і саме в таких умовах ОСОБА_2 разом з сім`єю мешкали у квітні 2023 року. У ОСОБА_1 була відсутня можливість звернутися до суду з позовом у строки, визначені частиною другою статті 286 КАС України, оскільки у нього існували об`єктивні перешкоди та труднощі, які не залежали від його волі та унеможливлювали своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду, а перед цим, звернення до адвоката за консультацією, укладання договору, сплата судового збору тощо. Це неможливо було зробити в умовах постійного обстрілу, без енергопостачання, без мобільного зв`язку та коли існує велика загроза життю. Вважає, що причини пропуску встановленого законом строку звернення до суду з цим позовом є поважними.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду, через пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції проігнорував докази на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду внаслідок бойових дій, які відбуваються за місцем проживання позивача.

Представник відповідача подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, згідно з частиною другою статті 286 КАСУ позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За змістом статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У випадку виявлення факту пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо є підстави, визначені частинами третьою, четвертою статті 123 цього Кодексу.

З вказаного слідує, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі встановленням строків для звернення до суду. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. Тягар доказування існування таких обставин несе позивач.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач оскаржує постанову відповідача у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серії ЕАС № 6784586 від 05.04.2023 року про накладання на нього адміністративного стягнення за частиною другою статті 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн..

Строк подання цього позову до суду відповідно до частини другої статті 286 КАСУ становить десять днів з дня вручення постанови.

Згідно наданої відповідачем разом із відзивом копії спірної постанови серії ЕАС №6784586 від 05.04.2023 року, вказана постанова прийнята на місті зупинки транспортного засобу відносно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), за наслідками розгляду адміністративної справи за ч.2 ст.126 КУпАП.

Згідно тексту постанови порушення відбулось 05.04.2023 року о 13:19:51 на 78 км. траси Павлоград-Токмак смт.Новомиколаївка за участю водія ОСОБА_1 ..

При розгляді справи поліцейським були роз`яснені права, передбачені статтею 268 КУпАП, строк оскарження, передбачений статтею 289 КУпАП, та надано позивачу копію вказаної постанови, про що свідчать особисті підписи позивача у відповідних графах постанови (а.с.120).

Вказане спростовує посилання позивача в адміністративному позові про необізнаність стосовно наявності вказаної вище постанови.

Тобто, з адміністративним позовом про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, позивач звернувся до суду лише 20.04.2024 року, тобто із значним (понад один рік) пропуском встановленого законом строку.

В подальшому (в порядку усунення недоліків) пропуск строку звернення позивач мотивував тим, що станом на квітень 2023 року він постійно проживав в с.Новоселівка Оріхівського р-ну Запорізької області, яке є прифронтовим селищем, перебуває під постійними обстрілами, в ньому тривалий час відсутнє електропостачання та мобільний зв`язок. Через ці обставини, а також необхідність вжиття першочергових заходів для збереження життя своєї родини, він не міг своєчасно звернутись до адвоката для складання позову і подати його до суду. Вважає ці причини поважними.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що запровадження в Україні воєнного стану, проведення активних бойових дій само по собі не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду.

Згідно з наявними в справі матеріалами позивач дійсно зареєстрований в с.Новоселівка Пологівського (до адмінреформи Оріхівського) р-ну Запорізької області, яке згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309 (із змінами відповідно наказу №170 від 25.06.2024 року) є територією активних бойових дій з 01.02.2023 року, з 08.06.2023 року - територією активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси.

Відповідно до інформації Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації від 06.05.2024 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.04.2022 року та станом на 06.05.2024 року перебуває в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 (арк.57).

Враховуюче викладене, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що вказані обставини викликають сумніви в правдивості доводів позивача про неможливість реалізації права на судовий захист через проживання в зоні активних бойових дій. В даній справі суду не надано належних та допустимих доказів тому, що станом на квітень 2023 року позивач дійсно постійно проживав в с.Новоселівка Пологівського р-ну Запорізької області та перебував в життєвих умовах, які істотно позбавляли/обмежували його можливість протягом року звернутись за правовою допомогою та до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2023 року позивач був зупинений в с.Омельник Пологівського р-ну Запорізької області і відносно нього та в його присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 126 КУпАП (повторне протягом року керування ТЗ без посвідчення водія). За змістом цього протоколу ознака повторності підтверджувалась саме постановою поліцейського Серії ЕАС № 6784586 від 05.04.2023 року, що є предметом позову у даній справі.

Постановою судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2023 року (справа №3/336/6674/2023, ЄУН 336/12318/23) ОСОБА_1 визнаний винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 126 КУпАП і на нього накладено відповідне адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили та звернута до виконання.

Фактично дії з оскарження постанови Серії ЕАС №6784586 від 05.04.2023 року позивач ОСОБА_1 став вживати лише під час процедури виконання вказаної вище постанови суду у справі №336/12318/23

Отже, враховуючи достовірну обізнаність позивача ОСОБА_1 з постановою поліцейського Серії ЕАС № 6784586 від 05.04.2023 року ще з моменту її складання, тобто з 05.04.2023 року, за недоведеності наявності дійсних, істотних, непереборних та об`єктивних труднощів для оскарження цієї постанови у визначений законом строк або навіть із пропуском строку, але в межах розумного часу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не реалізація позивачем права на звернення до суду в даному випадку зумовлена власною тривалою пасивною поведінкою.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальні норми встановлюють обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із позовом, вказані позивачем доводи є неповажними.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Добриня Ярослава Олексійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2024 року в адміністративній справі №336/3750/24 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 вересня 2024 року в адміністративній справі №336/3750/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко