Справа № 160/24826/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ1363), в якій просить суд:
- визнати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353 про результати службового розслідування протиправним та скасувати його.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно відпускного квитка від 22.05.2024 року йому було надано відпустку за сімейними обставинами на 5 діб з 22.05.2024 року по 26.05.2024 року у зв`язку з перебуванням дружини на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого психічного захворювання. Вчасно повернутись з відпустки за сімейними обставинами ОСОБА_1 не мав об`єктивної можливості, оскільки станом на 27.05.2024 року дружина продовжувала перебувати на стаціонарному лікуванні та без батьківського нагляду залишалась малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що ним було виконано в повному обсязі покладені на нього законодавством з питань проходження військової служби обов`язки щодо належного повідомлення про причини неможливості своєчасного повернення з відпустки, проте наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353, про результати службового розслідування, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану, а також визнано таким, що самовільно залишив військову частину. Зауважив, що на час проведення службового розслідування та прийняття оскаржуваного наказу, причини відсутності позивача на військовій службі були відомі, однак вказані обставини не знайшли свого відображення в акті службового розслідування. Неповнота службового розслідування та не з`ясування в повному обсязі причин відсутності позивача на військовій службі, призвело до передчасного та помилкового рішення про його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Ухвалою суду від 04.10.2024 року позивачу було поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить: визнати причини пропуску строку на подання відзиву на позов поважними, прийняти відзив на позовну заяву до свого провадження, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Щодо пропуску строку на подання відзиву зауважив, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі представником військової частини отримано лише 18.10.2024 року, оскільки протягом тривалого часу у військовій частині був відсутній доступ до мережі Інтернет та відповідно до ресурсу «Електроний суд». Враховуючи вищевказану обставину, територіальну віддаленість між підрозділами Військової частини НОМЕР_1 , а також великий об`єм інформації та документів необхідних для підготування відзиву на позовну заяву, просив суд визнати причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву поважними та поновити такий строк.
Розглянувши заяву представника відповідача про визнання причин пропуску строку на подання відзиву на позов поважними та прийняття відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з ч.3 ст. 121 КАС України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
З наведеної вище норми вбачається, що процесуальний строк, може бути поновлений за наявності поважних причин, якщо суд визнає причини його пропуску поважними. При цьому поважними за змістом вказаної норми процесуального права визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 8 КАС України передбачено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, доводи, викладені представником відповідача, суд, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, вважає за необхідне заяву представника відповідача задовольнити, визнати причини пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву поважними, поновити відповідачу пропущений процесуальний строк та прийняття відзиву на позовну заяву.
Відзив обґрунтовано тим, що солдат ОСОБА_1 27.05.2024 року (після закінчення відпустки) в розташування частини не повернувся, тому за фактом самовільного залишення ним військової частини 27.05.2024 року було призначено службове розслідування, яким встановлено, що солдат ОСОБА_1 з 27.05.2024 року обов`язки військової служби не виконує без поважних причин, тому наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 353 від 05.06.2024 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Посилання позивача на те, що посадовими особами не встановлено всіх обставин справи, а саме наявність поважних причин його неявки, на думку відповідача є безпідставними, оскільки позивач керівництво частини не повідомляв про неможливість прибуття в її розташування. Окрім того, надані позивачем довідки з медичного закладу датовані 27.06, 01.07, 23.07, 16.08, 20.08.2024, тобто такі довідки видані вже після завершення службового розслідування. При цьому відповідач визнає, що 05.06.2024 року до ВЧ НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача про продовження відпустки, проте вважає, що він був направлений всупереч чинним нормам та не міг бути врахований при проведенні службового розслідування, яке було завершено 05.06.2024 року. Також представник відповідача визнає, що матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із оскаржуваним наказом, втім, враховуючи суть обставин, за яких проводилось службове розслідування, а саме відсутність позивача на службі з 27.05.2024 року без поважних причин, відсутність інформації щодо його місця знаходження, вважає посилання позивача на недотримання вказаних вимог Порядку № 608 необґрунтованими. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів відмови з боку відповідача позивачу у реалізації вказаних прав, передбачених п. 3 розд. IV Порядку № 608. Враховуючи вищевказані правові норми, вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 136 від 07.05.2024 року солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.05.2024 року зараховано до списків Військової частини та на всі види забезпечення на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки.
20.05.2024 року солдат ОСОБА_1 звернувся до свого безпосереднього командира з рапортом про надання відпустки за сімейними обставинами у зв`язку з хворобою дружини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.05.2024 року №151 солдату ОСОБА_1 надано відпустку за сімейними обставинами строком на 5 діб у зв`язку з хворобою дружини з 22.05.2024 року.
Згідно відпускного квитка від 22.05.2024 року №870 солдату ОСОБА_1 надано відпустку за сімейними обставинами на 5 діб з 22.05.2024 року по 26.05.2024 року, після закінчення строку відпустки ОСОБА_1 зобов`язаний з`явитись до місця служби у ВЧ НОМЕР_1 -27.05.2024 року.
Позивач у позовній заяві зазначив, що вчасно повернутись з відпустки за сімейними обставинами він не мав об`єктивної можливості, оскільки станом на 27.05.2024 року його дружина продовжувала перебувати на стаціонарному лікуванні та без батьківського нагляду залишалась малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Наведені позивачем обставини підтверджуються довідкою КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 27.05.2024 року та свідоцтвом про народження дитини Серії НОМЕР_3 , копії яких містяться в матеріалах справи.
Позивач посилається на те, що про вказані обставини він повідомив відповідача - Військову частину НОМЕР_1 засобами телефонного зв`язку та зазначив, що повернеться до військової частини після виписки дружини зі стаціонарного лікування. Проте доказів не підтвердження наведених обставин до суду не надав.
25.05.2024 року засобами поштового та 27.05.2024 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 направив на адресу відповідача рапорт про продовження відпустки за сімейними обставинами враховуючи перебування дружини на стаціонарному лікуванні, до якого було долучено медичну довідку КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 14.05.2024 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
28.05.2024 року аналогічний рапорт з медичними довідками КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 14.05.2027 року та від 27.05.2024 року було направлено засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Проте, рішення про продовження відпустки ОСОБА_1 прийнято не було.
Враховуючи, що солдат ОСОБА_1 27.05.2024 року в розташування частини не повернувся, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 815 від 28.05.2024 року, на підставі рапорту командира 4 навчальної роти старшого викладача 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 від 28.05.2024 року №4497, з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню ВЧ НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 та відсутності на службі без поважних причин солдатом ОСОБА_1 .
Як вбачається з акта службового розслідування від 05.06.2024 року, в ході проведення службового розслідування встановлено, що 27 травня 2024 року близько 17:00 під час шикування особового складу, командиром 1 навчального взводу навчальної роти - викладачем 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 було виявлено, що курсант 3 навчального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 не повернувся з відпустки за сімейними обставинами солдат ОСОБА_1 , на службі без поважних причин. Місце знаходження його невідоме. На телефонні дзвінки не відповідає. Проведенні пошукові дії результату не дали. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків: командира 1 навчального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 ; командира 1 навчального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_5 ; інструктора З навчального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_6 .
Отже, службовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_1 з 27.05.2024 року по теперішній час (час складання акта проведення службового розслідування) відсутній на військовій службі без поважних причин і не виконує обов`язки військової служби під час воєнного стану на території ВЧ НОМЕР_1 .
З огляду на встановлені під час службового розслідування обставини, відповідачем було зроблено висновок, що: солдатом ОСОБА_1 , внаслідок неналежного ставлення до виконання своїх службових обов`язків, було порушено вимоги статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №353 від 05.06.2024 року, зокрема:
- за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на курсанта 3 навчального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана»;
- начальнику фінансово-економічної служби головному бухгалтеру ВЧ НОМЕР_1 наказано курсанта 3 навчального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 позбавити грошової премії за травень 2024 року в повному обсязі;
- командиру 5 начального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_7 наказано довести до особового складу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 статті 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статтю 407 Кримінального кодексу України;
- командиру 5 начального взводу 4 навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки ВЧ НОМЕР_1 молодшому лейтенанту ОСОБА_7 наказано встановленим порядком підготувати та відправити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Державного бюро розслідувань м. Полтава, Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону та ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_8 для прийняття правового рішення.
ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 у листі від 03.06.2024 року №1421, на адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 , зазначив, що відповідно до довідки КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» вих.№14/6581 від 27.05.2024 року ОСОБА_9 (дружина позивача) перебувала на лікуванні у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» з 11.05.2024 року по 27.05.2024 року, відповідно до рапорту солдата ОСОБА_1 до місця служби він був зобов`язаний прибути 27.05.2024 року, тобто в день виписки його дружини з лікарні. Враховуючи наведене, ІНФОРМАЦІЯ_3 вважає, що в даному випадку відсутні будь-які підстави для продовження відпустки за сімейними обставинами солдату ОСОБА_1
Командир Військової частини НОМЕР_1 у листі від 11.06.2024 року №1734, на адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 , зазначив, що рапорт солдата ОСОБА_1 про продовження відпустки за сімейними обставинами надійшов 05.06.2024 року, але враховуючи те, що позивач не повернувся у розташування військової частини у встановлені строки, останній з 27.05.2024 року вважається таким, що самовільно залишив частину.
Не погоджуючись із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353 про результати службового розслідування, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353, позивачем порушено вимоги статей 11, 16, 49 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІУ (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), які визначають загальні обов`язки військовослужбовця та вимоги ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551- XIV (далі - Дисциплінарний статут) щодо військової дисципліни військовослужбовця.
При цьому, які конкретно обов`язки військової служби та яким чином їх порушив позивач, у наказі не зазначено.
Підставою видання наказу слугував акт службового розслідування від 05.06.2024 року.
Відповідно до положень ст.84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно з п. 2 Розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ від 21.11.2017 року №608 (далі - Порядок №608), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до п. 8 Розділу III Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Отже, метою службового розслідування є повне, об`єктивне та всебічне з`ясування обставин правопорушення з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатами його проведення.
Відповідно до положень ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Згідно п. 1 Розділу VI Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
З матеріалів справи встановлено, що згідно відпускного квитка від 22.05.2024 року позивачу надано відпустку за сімейними обставинами на 5 діб з 22.05.2024 року по 26.05.2024 року, у зв`язку з перебуванням дружини - ОСОБА_9 , на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого психічного захворювання, що підтверджується довідкою КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 від 14.05.2024 року.
Станом на 27.05.2024 року дружина позивача продовжувала перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджується довідкою КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3 від 27.05.2024 року, отже у разі повернення позивача із відпустки, фактично без батьківського нагляду залишалась малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Про вказані обставини ОСОБА_1 належним чином повідомив Військову частину НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Проте, при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності та накладенні дисциплінарного стягнення зазначені обставини відповідачем не було враховано, отже наведені вище вимоги законодавства в частині повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин правопорушення з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення за результатами його проведення - не дотримані.
Відповідач у відзиві визнає, що 05.06.2024 року до ВЧ НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача про продовження відпустки. Також в матеріалах справи містяться докази направлення зазначеного рапорту позивача на електронну адресу відповідача 27.05.2024 року.
Не зважаючи на наявність у відповідача рапорту позивача та документів, які підтверджували неможливість прибуття позивача 27.05.2024 року до ВЧ НОМЕР_1 з поважних причин, матеріали службового розслідування не містить жодної інформації про надану позивачем інформацію та документи, отже об`єктивна оцінка вказаним обставинам не надана.
Наведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що службове розслідування щодо позивача було проведено неповно та не об`єктивно, причини несвоєчасного повернення позивача з відпустки не досліджені, відповідні документи не долучені.
Відповідно до ч. 10 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ за рішенням командира (начальника) військової частини військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин без збереження грошового забезпечення загальною тривалістю не більш як 15 календарних днів на рік.
Згідно з абз.1 ч.18 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до п. 191 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 року №1153/2008 Відпустку може бути продовжено в разі затримки на шляху до місця проведення відпустки або неможливості виїзду з місця проведення відпустки внаслідок непередбачених перешкод у сполученні або через хворобу військовослужбовця, який прямує у відпустку або повертається з неї, на підставі документів, засвідчених посадовими особами, зазначеними в абзаці другому пункту 147 цього Положення, - на фактичний строк затримки, що підтверджується відповідними документами.
Право продовження військовослужбовцю відпустки належить начальнику органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проведення відпустки. Про строки і причини затримки начальник органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки негайно повідомляє командира (начальника) військової частини, з якої прибув військовослужбовець, і робить відповідну позначку у відпускному квитку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.05.2024 року позивач, враховуючи об`єктивну неможливість вчасного прибуття за місцем служби та продовження існування сімейних обставин (перебування дружини на стаціонарному лікуванні та необхідність у цей час піклуватись про малолітню дитину), засобами поштового зв`язку та 27.05.2024 року засобами електронного зв`язку звернувся до відповідача з рапортом про продовження терміну відпустки за сімейними обставинами відповідно до положень ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Проте, рішення про продовження відпустки прийнято не було, а згідно відповіді відповідача від 11.06.2024 року з 27.05.2024 року позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.
28.05.2024 року аналогічний рапорт було направлено позивачем засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 .
При цьому, суд погоджується з доводами позивача про те, що надана начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідь суперечить довідці КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» від 27.05.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_9 (дружина позивача) перебуває на лікуванні з 11.05.2024 року по теперішній час (27.05.2024 року) та продовжує стаціонарне лікування, в той час як ІНФОРМАЦІЯ_3 зробив висновок, що ОСОБА_9 (дружина позивача) перебувала на лікуванні у КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» з 11.05.2024 року по 27.05.2024 року, відповідно до рапорту солдата ОСОБА_1 до місця служби він був зобов`язаний прибути 27.05.2024 року, тобто в день виписки його дружини з лікарні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на військовій службі без поважних причин, що встановлено під час проведення службового розслідування.
Проте, наведені висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи.
Причини несвоєчасного повернення позивача з відпустки суд вважає поважними, оскільки перебування дружини позивача на тривалому стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого психічного захворювання свідчило про необхідність у цей час піклуватись про малолітню дитину ОСОБА_1 , яка у разі повернення позивача із відпустки у визначений строк, фактично залишалась без батьківського нагляду, що є неприпустимим та могло призвести до порушення прав дитини на батьківське піклування.
Про вказані обставини позивач повідомив відповідача у встановленому порядку з наданням відповідних документів, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Отже, на час проведення службового розслідування та прийняття оскаржуваного наказу, причини відсутності позивача на військовій службі були відомі, однак вказані обставини не знайшли свого відображення в акті службового розслідування.
При прийнятті оскаржуваного наказу належна оцінка вказаним обставинам не надана, що призвело до прийняття рішення, яке не відповідає вимогам законодавства. Матеріали службового розслідування не містять відомості про звернення позивача з рапортом про продовження відпустки, відсутні відомості щодо опитування позивача з метою з`ясування причин відсутності на військовій службі.
Неповнота службового розслідування та не з`ясування в повному обсязі причин відсутності позивача на військовій службі, призвело до передчасного та помилкового рішення про його притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Отже, під час розгляду справи не знайшли своє підтвердження доводи відповідача про відсутність позивача з 27.05.2024 року по дату складання акта проведення службового розслідування на військовій службі без поважних причин та, як наслідок про порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
З огляду на вищевикладені обставини справи та норми права, суд прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353 про результати службового розслідування є протиправним та підлягає скасуванню.
Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353 про результати службового розслідування, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з абз.2 ч.5 ст.139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 року №353 про результати службового розслідування.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.12.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса