Справа № 420/5365/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/5365/24

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,

повний текст судового рішення

складено 18.09.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій №5 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №07 від 29.01.2024 про відмову у переведенні на інший вид пенсії за Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-УІ1І із врахуванням довідки про складові заробітної плати від 23.01.2024 № 16, та довідки про посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років від 23.01.2024 № 15, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з дати звернення - 23.01.2024, із врахуванням довідки про складові заробітної плати від 23.01.2024 № 16, та довідки про посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років від 23.01.2024 № 15, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області, з березня 2010 року отримує пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

23.01.2024 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної на підставі Закону №1058 на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Проте, рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №07 від 29.01.2024 позивачу було відмовлено у переведенні з одного виду пенсії на інший.

На думку позивача, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII визнано такими, що втратили чинність: 1) Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.10. Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Так, позивач зазначає, що з 18.11.1995 року працювала на посадах, віднесених до посад державних службовців та відповідно має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу».

Таким чином, на дату набрання чинності Законом №889 (01.05.2016), позивач мала понад 20 років стажу державної служби та понад 30 років страхового стажу.

На дату звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058, на пенсію за віком відповідно до Закону №889, позивачу виповнилося 64 роки.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пізніше, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 №911-УІІІ, до 31 грудня 2016, подовжено дію положень щодо припинення виплати пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №3723, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом №3723.

З огляду на це, з 01.04.2015, так як позивач продовжувала працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії за Законом №3723, виплату пенсії - було припинено. Таким чином, на час набрання чинності Законом №889 (01.05.2016), позивач не була отримувачем пенсії за Законом №3723.

У жовтні 2017 року, позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України, із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058. За результатами розгляду заяви, з 02.10.2017 року позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

Отже, виходячи з аналізу законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вбачається, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Таким чином, позивач вважає, що має право на переведення з одного виду пенсії на інший.

Представник відповідача, ГУ ПФУ в м. Києві, заперечував проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що позивач з 19.03.2010 по 01.10.2017 року отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ. Згідно її заяви була переведена на пенсію за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, позивач реалізувала свої право на призначення пенсії державного службовця задовго до набрання чинності Законом №889-VIII, а тому такий не відноситься до осіб, визначених п. 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону, яким надано право реалізувати своє право на призначення пенсії відповідно до норм Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ за певних умов після 01.05.2016 року.

Представник відповідача зазначає, що заява позивача фактично є заявою про переведення, що знаходиться поза межами регулювання п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу», відтак вказані норми не застосовні до позивача про перерахунок пенсії, в якій до того ж не зазначено і підставі перерахунку пенсії, що не створює умов для висновку про протиправну бездіяльність відповідача відносно вказаної заяви.

Представник відповідача, Головного управління ПФУ в Херсонській області, також заперечував проти заявлених позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні з огляду на таке.

23.01.2024 року, ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком призначеної на підставі Закону №1058 на пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон №889).

За результатами розгляду вищезазначеної заяви, ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення №07 від 29.01.2024 про відмову у переведенні позивачки на інший вид пенсії за Законом №889.

Головним управлінням Фонду по відношенню до ОСОБА_1 , жодних протиправних дій не вчинено, оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

В свою чергу, ГУ ПФУ в Херсонській області повністю погоджується з позицією ГУ ПФУ в м. Києві та вважає рішення про відмову у переведенні позивачки на інший вид пенсії за Законом №889 таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства.

Так, представник зазначає, що ОСОБА_1 , з 19.03.2010 по 01.10.2017 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області як отримувач пенсії за Законом №3723.

За результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058, з 02.10.2017 їй призначено пенсію за віком.

Отже, ОСОБА_1 на момент звернення до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону №889, вже реалізувала своє право на призначення пенсії державного службовця задовго до набрання чинності Законом №889, а тому не може відноситись до осіб, визначених пунктами 10,12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, яким надано право реалізувати своє право на призначення пенсії відповідно до норм Закону №3723 за певних умов після 01.05.2016 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № о/р 07 від 29.01.2024 року про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, з дати звернення - 23.01.2024, із врахуванням довідок про складові заробітної плати від 23.01.2024 № 16, та довідки про посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років від 23.01.2024 № 15, які видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, та виплату перерахованої пенсії з урахуванням здійснених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за віком за Законом №1058.

Позивачу було видано довідку №15 від 23.01.2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), відповідно до якої, ОСОБА_1 працювала в Головному управлінні ПФУ в Херсонській області на посаді заступника начальника управління-начальник відділу методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, заробітна плата станом на січень 2024 року становить: посадовий оклад 16 600,00 грн., надбавка за 4 ранг 700,00 грн., надбавка за вислугу років 50% (стаж державної служби 28 років 01 місяць) 8300,00 грн, усього 25 600,00 грн.

А також, довідку №16 від 23.01.2024 року про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Судом встановлено, що звільнившись з останнього місця роботи в державних органах, позивач 23.01.2024 року звернулась до пенсійного органу із заявою встановленого зразка № 968 про призначення/перерахунок пенсії з метою: переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: за віком про державну службу з урахуванням довідок 15,16 від 23.01.2024 року.

Відповідно до розписки-повідомлення позивачем до заяви було надано: заяву про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, довідку про заробітну плату, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та трудову книжку.

За принципом екстериторіальності вказані документи разом із заявою було розглянуто Головним управлінням ПФУ в м. Києві та 29.01.2024 року прийнято рішення № 07 про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаного рішення: гр. ОСОБА_1 відмовлено в переході з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» із врахуванням нових довідок про складові заробітної плати станом на день звернення, оскільки заявниці була призначена і виплачувалась пенсія згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 року з 19.03.2010 року.

Позивач не погодившись із прийнятим рішення про відмову у переході на інший вид пенсії звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом № 3723-XI.

Проте, 01 травня 2016 року набрав чинності Закон № 889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як - 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Отже, після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина третя статті 45 Закону № 1058-IV).

Спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII за умов, визначених у Законі № 889-VIII.

Так, зі змісту оскаржуваних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві встановлено, що підставою відмови ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII є те, що у 2010 році пенсія призначена відповідно до Закону №3723.

Однак, колегія апеляційного суду не погоджується з такою позицією пенсійного органу та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не новим її призначенням чи перерахунком, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії.

Перерахунок пенсії, за своїм змістом є зміною розміру одного і того ж виду пенсії, у зв`язку із зміною показника, що був базою для визначення розміру пенсії (заробітної плати, грошового забезпечення тощо), чи з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Спірні правовідносини в цій справі стосуються переведення позивачки з одного виду пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VII.

Вказані види пенсії відрізняються підставами їх призначення та механізмами визначення їх розміру, а наявність правових підстав для переведення позивачки на пенсію відповідно до Закону № 889-VII пов`язана виключно з дотриманням вимог, визначених пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Крім того, ні Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ, ні стаття 37 Закону № 3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону № 3723-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 580/3805/22.

З урахуванням наведених обставин, доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність у позивача права на пенсію державного службовця, є необґрунтованими, а тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення пенсійного органу від 29.01.2024 №07 є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька