Справа № 260/7471/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/7471/23 пров. № А/857/24011/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М.А.,

представника відповідача Майорчак В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року (постановлену головуючим Луцович М.М. у м. Ужгород) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/7471/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2023 позивач звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

02.04.2024 представником відповідача подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке мотивовано пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

03.09.2024 позивачем подано до суду заяву на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, відповідно до якої просить строки звернення до суду із даною позовною заявою вважати не пропущеними та продовжити судовий розгляд даної справи. Заява мотивована тим, що позивачем були подані документальні докази, з яких слідує, що позивач дізнався про факт звільнення з адміністративної посади саме з моменту отримання листа від 09.08.2023 № 07-252вих-23, яким Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону йому було надіслано копію трудової книжки з відповідними записами про звільнення з посади заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

04.09.2024 року від відповідача до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшли пояснення на заяву позивача, відповідно до яких зазначає, що ОСОБА_2 не наведено належних обґрунтувань та не підтверджено жодними доказами поважності пропуску строків звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.09.2024 позов залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що жоден з доданих доказів відповідача не доводить факт ознайомлення позивача у встановленому порядку з наказом №193к від 20.04.2023 та з наказом №194к від 21.04.2023. Посилання відповідача на обізнаність позивача з фактами існування вказаних наказів, враховуючи проставляння ним підписів на окремих процесуальних документах як в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, не доводять фактів його ознайомлення з оскаржуваними наказами.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її участю в розгляді іншої справи № 308/14366/24 в Ужгородському міськрайонному суді.

За результатами розгляду згаданого клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено.

Ба більше, суд зауважує, що розгляд справи 14.11.2024 було відкладено на 28.11.2024 за клопотанням представниці апелянта, у зв`зку з хворобою ОСОБА_1 , який мав бажання особисто приймати участь у розгляді апеляційної скарги та дати суду пояснення.

Однак, ОСОБА_1 не з`явився для розгляду апеляційної скарги 28.11.2024 і будь яких клопотань від нього не надходило.

Крім цього, слід зазначити, що апелянт та його представниця мали можливість взяти участь в розгляді справи в апеляційному суді в режимі відеоконференції, але таким правом вони не скористалися.

В судовому засіданні представник відповідача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду, чи, відповідно, повернути.

Так, спірним цій справі є визнання протиправним та скасування наказу спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону №193к від 20.04.2023, наказу спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 21.04.2023 №194к, яким позивача було призначено на посаду прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, а також поновлення на посаді заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що упродовж квітня-червня 2023 року, а саме: з 27.04.2023 по 02.06.2023 позивачем підписано 5 позовів як в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, клопотання про надання справи № 907/256/23 для ознайомлення, а також заяву про вступ прокурора у вказану справу (а.с.129-176).

При цьому, до кожного із вказаних вище документів позивачем долучено копію наказу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від 24.04.2023 № 195к «Про тимчасове покладання виконання обов`язків», відповідно до якого виконання обов`язків заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону тимчасово покладено на прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_2 з 24.04.2023.

Відтак, враховуючи встановлене, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , будучи ознайомлений станом на 27.04.2023 з наказом від 24.04.2023 № 195к був обізнаний з тим, що він не обіймає посаду заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері та призначений на посаду прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, а з цієї посади на нього відповідно до наказу від 24.04.2023 № 195к тимчасово покладено виконання обов`язків заступника керівника цієї ж прокуратури.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не формував додатків до позовної заяви, а лише вивчав їх тексти суд не приймає до уваги, оскільки безпосередньо у 5 зазначених вище позовних заявах, які підписані позивачем як «в.о. заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону», вказано посадове становище особи яка їх підписує.

А тому, що позивач при здійсненні своїх службових обов`язків, зокрема і 27.04.2023, повинен був дізнатися про те, яку посаду він обіймає, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак з даним позовом до суду позивач звернувся тільки 25.08.2023, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Щодо доводів апелянта про несвоєчасність подання доказів, долучених до клопотання про залишення позову без розгляду в суді першої інстанції, оскільки такі подано не разом з відзивом на позовну заяву та після закриття підготовчого провадження у справі, то варто зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 КАС України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Згідно із ч. 2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Так, відповідачем на виконання вищевказаних вимог подано до суду відзив на позов ОСОБА_1 разом з долученими до нього доказами. Водночас подача відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду та долучення до нього документів на його обґрунтування не є доказами по суті спору, а доказами з процесуальних питань, які підтверджують пропуск позивачем строків звернення з позовом до адміністративного суду.

Тим більше, відповідно до ч. 2 ст. 240 КАС України заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті. Судом першої не було розпочато розгляд справи по суті, а лише закрито підготовче провадження, після чого відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду, тобто дане клопотання подано своєчасно, а саме до початку розгляду справи по суті.

Відтак, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо несвоєчасної подачі відповідачем доказів, долучених до клопотання про залишення позову без розгляду спростовано.

Колегія суддів зазначає, що при пропуску строку звернення до суду такий строк може бути поновлений лише за наявності поважних причин. При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує усіх учасників цих правовідносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять.

За таких обставин, не доведення суду обставин об`єктивно непереборних, які не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення позивачем процесуальної дії, унеможливлює поновлення судом такого процесуального строку.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач в апеляційній скарзі не вказала інших причин поважності пропуску строку звернення до суду.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ст. 122 КАС України, і поважних причин пропуску строку позивач не навела.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/7471/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 03 грудня 2024 року