Справа № 380/13346/24
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 рокусправа № 380/13346/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ), які полягають у відмові скласти довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), а також нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно за період проходження військової служби останнього у військовій частині НОМЕР_1 по нормах забезпечення речовим майном;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) скласти довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) за період з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення до виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати видачі наказу про виключення зі списків особового складу), виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2024;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) за період з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення до виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання речового майна до дати видачі наказу про виключення зі списків особового складу), виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами, станом на 01.01.2024 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2024 року №129, позивача з 15.05.2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

При звільненні зі військової служби позивачу не виплачена компенсація за неотримане речове майно. Представником позивача на адресу відповідача 31.05.2024 року за вих. №426 скеровано заяву про проведення нарахування та здійснення виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . 19.06.2024 на поштову адресу представника позивача надійшла відповідь на вказану заяву, в якій зазначено, що відповідач не вбачає підстав для складання довідки про вартість речового майна, а також у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації за неотримане речове майно у зв`язку з тим, що ним за період проходження служби не було поданого рапорту про виплату такої компенсації, а також під час звільнення позивачем не заявлено про неповний розрахунок з ним зі сторони відповідача в частині спірної виплати.

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не надання довідки про вартість неотриманого речового майна та невиплати компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби, є протиправною.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, вказав, що станом на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 від останнього на адресу військової частини НОМЕР_1 претензій щодо невидачі речового майна за період проходження військової служби не надходило, рапорт щодо отримання грошової компенсації за невикористане речове майно не поданий, а значить підстав для складання довідки про вартість речового майна, відповідно нарахування та виплату компенсації не було.

Відповідач стверджує, що згідно роздавальних (здавальних) відомостей військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період проходження останнім військової служби кількісно видано належне речове майно, а тому підстави щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації взамін неотриманого речового майна відсутні, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 25.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

25.09.2024 ухвалено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 15.10.2024.

15.10.2024 в судовому засіданні відкладено розгляд справи на 05.11.2024.

05.11.2024 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.11.2024.

Позивач подав додаткові пояснення у справі, зазначив, що позивач проходив військову службу під час мобілізації протягом 1 року 10 місяців і 2 днів (більше 1 року), належить до 5 категорії військовослужбовців і він звільнений у запас (як зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 15.05.2024 №129), то при видачі речового майна позивачу мали б застосовуватись примітки 1, 12 із видачею нових екземплярів речового майно строк носіння якого обмежений 1 (одним) роком на другий рік служби.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2022 року №181, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини з 13 липня 2022 року та на всі види забезпечення. Також зазначеним наказом старшого сержанта запасу ОСОБА_1 призначено на посаду командира телефонного відділення взводу зв`язку ремонтно-відновлювального батальйону.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2024 року №129, ОСОБА_1 з 15.05.2024 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

Представником позивача на адресу відповідача 31.05.2024 за вих. №426 скеровано заяву про проведення нарахування та здійснення виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

19.06.2024 року на поштову адресу представника позивача надійшла відповідь на вказану заяву, в якій зазначено, що відповідач не вбачає підстав для складання довідки про вартість речового майна, а також у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації за неотримане речове майно у зв`язку з тим, що ним за період проходження служби не було поданого рапорту про виплату такої компенсації, а також під час звільнення позивачем не заявлено про неповний розрахунок з ним зі сторони відповідача в частині спірної виплати.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ ).

Згідно зі статтею 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 та постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.

Як встановив суд представником позивача на адресу відповідача 31.05.2024 року за вих. №426 скеровано заяву про проведення нарахування та здійснення виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , проте військова частина відмовила у складанні довідки про вартість речового майна, а також у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації за неотримане речове майно у зв`язку з тим, що ним за період проходження служби не було поданого рапорту про виплату такої компенсації, а також під час звільнення позивачем не заявлено про неповний розрахунок з ним зі сторони відповідача в частині спірної виплати.

Суд вважає за необхідне зазначити, що подання позивачем вказаної заяви після його звільнення з військової служби жодним чином не порушує норм Порядку №178 та Інструкції №232, оскільки з аналізу таких судом не встановлено вказаних обмежень чи заборон, а звільнення позивача зі служби не позбавляє позивача права на отримання такої грошової компенсації за його заявою (рапортом) після звільнення.

При цьому, слід зазначити, що пунктом 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Отже, позивач, як військовослужбовець, звільнений в запас, на час підписання наказу про звільнення, мав право на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, яку він не отримав в період проходження військової служби, а також має право на отримання такої довідки після звільнення зі служби.

А тому наявні правові підстави для зобов`язання військової частини видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу за формою згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178.

Щодо покликання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що згідно роздавальних (здавальних) відомостей військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період проходження останнім військової служби кількісно видано належне речове майно, то суд враховує пояснення представника позивача, що позивач проходив військову службу під час мобілізації протягом 1 року 10 місяців і 2 днів (більше 1 року), належить до 5 категорії військовослужбовців і він звільнений у запас як зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 15.05.2024 №129, тому при видачі речового майна позивачу мали б застосовуватись примітки 1, 12 із видачею нових екземплярів речового майно строк носіння якого обмежений 1 (одним) роком на другий рік служби. Відповідач не спростував наведені аргументи і доводи позивача.

Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно без застосування пропорції часу що минув з дня виникнення права на отримання речового майна, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд виходить з наступного.

Згідно з пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно з п.п.3-5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що оскільки на момент розгляду справи довідка про вартість речового майна не сформована, виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно не проведено, тому суд не встановив порушення прав позивача в частині невірного визначення розміру такої компенсації, в отже, позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав, яке випливає з конституційного положення, закріпленого у статті 55 Конституції України.

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 10.03.2001 у справі "Сук проти України" (заява №10972/05) зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини застосовував під час розгляду справ «Будченко проти України» (заява №38677/06), «Кечко проти України» (заява №63134/00).

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень позовні вимоги не спростував.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови скласти довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 на дату звільнення з військової служби та нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) скласти довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на момент звільнення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2024.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКрутько Олена Василівна