Справа № 200/2655/24
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 грудня 2024 року

м. Київ

справа №200/2655/24

адміністративне провадження № К/990/44425/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.

перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 200/2655/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.03.2019 із застосуванням щомісячної індексації-різниці у розмірі 3926,79 грн та за березень 2019 року у розмірі 2153,40 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078); зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити йому відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 щомісячну індексацію-різницю у розмірі 3926,79 грн щомісячно за період з 01.03.2018 по 01.03.2019, а також у розмірі 2153,40 грн за березень 2019 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати йому у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2019 по 31.01.2023 включно із застосуванням щомісячної індексації-різниці у розмірі 3926,79 грн, за жовтень 2019 року - 380,01 грн, за лютий 2023 року - 1402,43 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити йому відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 щомісячну індексацію-різницю у розмірі 3926,79 грн щомісячно за період з 01.11.2019 по 31.01.2023 включно, а також за жовтень 2019 року у розмірі 380,01 грн, за лютий 2023 року у розмірі 1402,43 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку 44.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.03.2019 із застосуванням щомісячної індексації-різниці у розмірі 3926,79 грн та за березень 2019 року у розмірі 2153,40 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, щомісячну індексацію-різницю у розмірі 3926,79 грн щомісячно за період з 01.03.2018 по 01.03.2019, а також у розмірі 2153,40 грн за березень 2019 року; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати позивачу у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2019 по 31.01.2023 включно із застосуванням щомісячної індексації-різниці у розмірі 3926,79 грн, за жовтень 2019 року - 380,01 грн, за лютий 2023 року - 1402,43 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити позивачу відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, щомісячну індексацію-різницю у розмірі 3926,79 грн щомісячно за період з 01.11.2019 по 31.01.2023 включно, а також за жовтень 2019 року у розмірі 380,01 грн, за лютий 2023 року у розмірі 1402,43 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року, позов задоволено частково: апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі № 200/2655/24 скасовано в частині задоволення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі № 200/2655/24 залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

У цій справі, суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження.

Отже, враховуючи, що ця справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, для можливості відкриття касаційного провадження процесуальним законом передбачено необхідність обґрунтувати наявність підстав для розгляду цієї касаційної скарги, визначених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів констатує, що скаржник не навів обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення. Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів», а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 200/2655/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіО.А. Губська М.В. Білак В.Е. Мацедонська