Справа № 140/5342/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/5342/24 пров. № А/857/23663/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Березюка Д.О.,

представника відповідача Здрока Б.Л.,

представника третьої особи Форет М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя в 1-й інстанції Ксензюк А.Я.,

час ухвалення рішення 26.08.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 26.08.2024 року,

в с т а н о в и в :

ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, третя особа, Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 08.05.2024 № в частині застосування штрафних санкцій на суму 871800,00 грн (вісімсот сімдесят одна тисячі вісімсот грн 00 коп.). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позову та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що на запиті про надання документів від 10.04.2024 продавцем ОСОБА_2 власноручно зазначено, що облікові документи відсутні, оскільки знаходяться у підприємця, однак СГ зобов`язаний вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. На момент перевірки були відсутні документи, що підтверджують походження товарів, які зазначені в акті перевірки та акті зняття залишків. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний і надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій та/або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Судом при дослідженні правомірності оскаржуваного рішення підлягають врахуванню лише документи, що подавались платником податків безпосередньо суб`єкту владних повноважень, який приймав відповідні рішення. Адже, відповідно до норм чинного законодавства судом надається оцінка відповідності рішення контролюючого органу нормам чинного законодавства на момент його прийняття, то надання таких документів до позовної заяви не спростує правомірності рішення контролюючого органу.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 10.04.2024 №896-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (том 1, а.с.19, том 2, а.с.224) та направлень від 10.04.2024 №1571/ЖЗ/1-00-07-05-15 та №1572/ЖЗ/1-00-07-05-15 (том 2, а.с.225-226) ГУ ДПС у Рівненській області проведено фактичну перевірку в ювелірному магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність позивач.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 10.04.2024 (зареєстровано за №5445/Ж5/17-00-07-05-17/ від 11.04.2024), яким встановлено порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (том 1, а.с.20-22, том 2, а.с.194 зворот-196).

Не погодившись із висновками перевірки ФОП ОСОБА_1 подала заперечення від 10.04.2024 (том 1, а.с.23-30) на вищезазначений акт перевірки.

У відповідь на таке заперечення ГУ ДПС у Рівненській області листом від 02.05.2024 №1331/Ж12/17-00-07-05-24 повідомило позивача, що в ході розгляду заперечень, висновки викладені в акті фактичної перевірки від 10.04.2024 (бланк №000356) реєстраційний №5445/Ж5/17-00-07-05-17/ 11.04.2024 вирішено залишити без змін (том 1, а.с.34-36).

ГУ ДПС у Рівненській області листом від 15.04.2024 №576/7/17-00-07-05-05 «Про направлення матеріалів перевірок» (том 2, а.с.194) надіслало матеріали фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність позивач, для розгляду та вжиття заходів згідно вимог чинного законодавства до ГУ ДПС у Волинській області.

На підставі акту перевірки від 10.04.2024 (реєстраційний №5445/Ж5/17-00-07-05-17/ від 11.04.2024.0 ГУ ДПС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2024 №, згідно із якими за порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, пункту 1 статті 17, статті 20 Закону №265/95-ВР до позивача застосовані штрафні санкції в сумі 874874,00 грн (том 1 а.с.15).

Позивач, вважаючи протиправним вказане податкове повідомлення - рішення, звернулася до суду з даним позовом.

Як вбачається із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (том 1, а.с.16, том 2, а.с.197) до позивача застосовано штрафні санкції в загальній сумі 874874,00 грн, а саме: за непроведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій - в розмірі 3074,00 грн (100% вартості проданого товару) та за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому прядку 871800,00 грн (100% вартості не облікованих товарів).

Колегія суддів зазначає, що апеляційним судом перевіряється законність ППР в частині за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому прядку 871800,00 грн (100% вартості не облікованих товарів), оскільки в іншій частині рішення суду першої інстанції щодо ППР до апеляційного суду не оскаржується.

Згідно з пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, за загальним правилом обов`язок ведення обліку товарних запасів не може бути покладений на фізичних осіб-підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, за винятком тих фізичних осіб-підприємців, які здійснюють вищезазначені види діяльності

Згідно із відомостями, що містяться у пункті 2.2.11 акту перевірки ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3 групи.

Поряд з цим, суд доходить висновку, що оскільки ФОП ОСОБА_1 здійснює продаж ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, останній зобов`язаний вести облік всіх товарних запасів.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 (далі - Порядок № 496) визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону №265/95-ВР зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Нормами пункту 2 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №496 облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Як вбачається із акту перевірки, в ході проведення фактичної перевірки встановлено, що позивачем не забезпечено введення у встановленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на момент перевірки в продажу знаходяться ювелірні вироби, які вказані в акті зняття залишків від 10.04.2024 на загальну суму 871 800,00 грн без документів які б підтверджували їх облік та походження, під час реалізації на господарському об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині позивач стверджує, що за період, який перевіряли особи, що проводили перевірку (з 11.04.2021 по 10.04.2024), їм було надано витребувані ними документи, а саме: накладні про походження товару - ювелірних виробів, однак ці накладні до уваги прийнято не було, у зв`язку із чим такі документи були додані до заперечення на акт перевірки.

Натомість у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що на момент перевірки в реалізації фактично знаходились ювелірні вироби, які вказані в акті зняття залишків, на загальну суму 871800,00 грн, проте документів (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження даних ювелірних виробів (накладні, товарно-транспортні накладні, фіскальні чеки та ін.), під час перевірки надано не було.

Надаючи оцінку вказаним доводам сторін суд виходить із наступного.

В силу припису пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно із пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Суд зазначає, що Верховний Суд вже неодноразово аналізував положення статей 44, 85 ПК України у їх взаємозв`язку і сформовані ним підходи щодо застосування означених норм податкового законодавства є усталеними.

Так, зокрема, але не виключно, у постановах від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15), від 06.08.2019 у справі № 160/8441/18, від 31.01.2020 у справі №826/15328/18), від 03.10.2023 у справі № 420/534/20 Верховний Суд сформулював такий висновок. Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.09.2019 у справі №802/1069/13-а.

При цьому у постановах від 24.02.2020 у справі №440/4443/18, від 27.04.2022 у справі №420/13197/20 Верховний Суд виснував, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки.

Водночас якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06.08.2019 у справі № 160/8441/18 та від 29.05.2020 року у справі № 826/27811/15.

Верховний Суд в постановах від 14.08.2024 у справі №560/12984/23 узагальнюючи наведені вище підходи зазначив, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.

У вказаній справі Верховний Суд вказав, що оскільки позивач подав заперечення до акту з долученням відповідних документів та пояснень, а тому, посилання скаржника на ненадання позивачем усіх належних документів до перевірки суди обґрунтовано не взяли до уваги.

Матеріалами справи підтверджується, що не погодившись із висновками фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 подала заперечення від 10.04.2024 (том 1, а.с.23-30) на акт перевірки акт від 10.04.2024 (зареєстровано за №5445/Ж5/17-00-07-05-17/ від 11.04.2024), до якого були долучені форми ведення обліку товарних запасів, видаткові накладні та накладні на внутрішнє переміщення ювелірних виробів (том 1, а.с.228-250, том 2, а.с. 1-181).

Колегія суддів зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував відповідні документи, які, спростовували висновки контролюючого органу щодо не введення у встановленому порядку обліку товарних запасів за місцем, які були додані платником податків до заперечень на акт перевірки.

Вірними є висновки суду першої інстанції по справі, що жодних пояснень щодо неврахування поданих позивачем документів під час розгляду питання про прийняття оскаржених у цій справі рішень контролюючим органом не надано.

При цьому, суд відхиляє посилання третьої особи на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.12.2018 року у справі №813/3621/17 з огляду на те, що у вказаній справі первинні документи були надані позивачем до скарги на податкове повідомлення рішення, тобто уже після його винесення, а не до заперечення на акт, як у даному випадку та відповідно судом не надавався висновок за результатами аналізу норм пункту 44.6 статті 44 ПК України в частині наявності у платника податків права надати податковому органу документи після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки та обов`язку контролюючого органу врахувати такі документи під час розгляду ним питання про прийняття рішення, а відтак відносини вказаної справи не є ревалентними обставинам даної справи

З аналогічних підстав суд відхиляє посилання третьої особи на постанову Верховного Суду від 27.04.2023 року у справі №640/10530/19, оскільки як вбачається із обставин вказаної справи, позивач не надав документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, натомість як підтверджується матеріалами даної справи ФОП ОСОБА_1 долучив первинні документи до заперечення на акт перевірки, тобто надав такі документи податковому органу у строк визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України.

Окремо суд зауважує, що зміни до статті 3 Закону № 265/95-ВР (щодо встановлення обов`язку надати на початок перевірки відповідних документів), а також до статті 20 Закону №265/95-ВР, які розширили дію цієї статті і на порушення, пов`язане з ненаданням до перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), внесені Законом України від 20.09.2019 №128-IX «Про внесення змін до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг» і набрали чинності 01.08.2020 .

У постановах від 27.12.2023 у справі № 280/1998/23, від 11.01.2024 у справі №420/12275/22 Верховний Суд звертав увагу, що стаття 20 Закону № 265/95-ВР у редакції до 01.08.2020 передбачала відповідальність суб`єктів господарювання за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку. Тобто, підставою для притягнення до відповідальності згідно із нормою у зазначеній редакції могло бути лише встановлення факту реалізації товару, який не був облікований належним чином. Водночас за змістом статті 20 Закону № 265/95-ВР у редакції, чинній з 01.08.2020, суб`єкт господарювання несе відповідальність за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або за не надання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, за змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Як вбачається із розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (том 1, а.с.16, том 2, а.с.197) штрафні санкції в загальній сумі 871800,00 грн були застосовані до позивача за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку (100% вартості не облікованих товарів).

При цьому, доказів реалізації не облікованих в установленому порядку товарів позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Натомість згідно із висновками акту перевірки позивачем не забезпечено введення у встановленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: на момент перевірки в продажу знаходяться ювелірні вироби, без документів які б підтверджували їх облік та походження, тобто зазначена уже інша підстава для застосування штрафних санкцій згідно із статтею 20 Закону № 265/95-ВР, а саме: не надання під час перевірки документів, які підтверджують облік товарів.

При цьому, суд зазначає, що у постанові від 27.12.2023 у справі № 280/1998/23 Верховний Суд виснував, що ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР (щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи) та статті 20 цього Закону (щодо відповідальності за ненадання таких документів) є словосполучення «товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу», яке міститься у кожній з цих норм. Отже, згідно з нормами пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР платник податків зобов`язаний надати облікові документи лише щодо товарів, які безпосередньо на момент перевірки знаходились у місці продажу, а не за весь період, що охоплений перевіркою.

Так, в акті перевірки зазначено, що на момент перевірки в продажу знаходяться ювелірні вироби, які вказані в акті зняття залишків від 10.04.2024 на загальну суму 871800,00 грн.

У свою чергу, у поданій позовній заяві позивач наголошує, що в дійсності такий акт не містить фактичних залишків товару в магазині на дату перевірки 10.04.2024, а є переліком товару станом на 26.11.2021 та вказана в акті перевірки сума 871800,00 грн не відповідає дійсності.

Аналізуючи зміст вказаного акту суд зауважує, що вказаний документи носить назву «Вартість товарів на складах», датований 26.11.2021, містить 839 позицій та не містить інформації щодо загальної вартості виробів (том 1, а.с.38-40).

Тоді як назву «Акт зняття залишків ювелірних виробів в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 станом на 10.04.2024» та відомості щодо загальної суми товарів 871800, грн дійсно дописано власноруч кульковою ручкою.

Натомість в матеріалах також наявний документ під назвою «Вартість товарів на складах» від 26.11.2021, який містить інформацію щодо наявних ювелірних виробів згідно переліку у кількості 3696 товарних позицій, у кількості 3702 штуки, та вартістю за цінами продажу 3510295,00 грн (том 1, а.с.62-165).

Вказане дає суду підстави для висновку про те, що документ, на який посилається податковий орган не містить фактичних залишків товару в магазині на дату перевірки 10.04.2024, а є лише частиною документу «Вартість товарів на складах» станом на 26.11.2021.

При цьому, як вбачається із наданого позивачем документа під назвою «Вартість товарів на складах» від 10.04.2024, станом на вказану дату в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », м. Вараш, майдан Незалежності, 10 були наявні ювелірні вироби згідно переліку, який відображено в документі «Вартість товарів на складах» у кількості 3003 товарних позицій, у кількості 3005 штуки та вартістю за цінами продажу 3519310,00 грн (том. 1, а.с.166-227).

Враховуючи, що за змістом статті 20 Закону № 265/95-ВР розрахунок штрафних санкцій здійснюється виходячи з вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку (тобто за обсягами виявленого товару, яке реалізовано, але не обліковано, або виходячи з обсягів виявлених залишків товару, щодо обліку яких не надано документів), то здійснений контролюючим органом розрахунку штрафних санкцій, виходячи не з обсягу залишків товару, а з обсягу його поставки у відповідний період, є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2024 у справі справа №280/176/23.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДПС у Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 140/5342/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 04 грудня 2024 року.