Справа № 357/14126/24
Суддя: Цукуров В. П.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/130/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи.

У вересні 2024 року Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини.

24.09.2024 року інспектором 2 взводу 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Латишевим М.О. було винесено постанову серії ЕНА № 3123932 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень.

У постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3123932 від 24.09.2024 року вказано, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen LT46 Kasten, державний номерний знак НОМЕР_1 , маючи очевидну несправність замку задніх дверей кузова вантажного транспортного засобу, тобто був відсутній замок. Двері зачиняються на карабін невстановленого зразка, що є порушення вимог п.п. 31.4.7.Г та ДСТУ 3649 - не працює замок кузова, чим порушив п. 31.1. ПДР, відповідно до якого технічний стан т/з та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів. Враховуючи вищезазначене, на підставі ч. 1 ст. 21 КУпАП відносно ОСОБА_1 було складено оскаржувану постанову та накладено штраф у розмірі 340,00 гривень.

Указану постанову Позивач вважає незаконною, стверджує, що він не порушував Правила дорожнього руху України. Посилаючись на приписи ст.ст. 245, 247, 286 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 19, 160, 168, 245 КАС України, Позивач просив суд вказану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

01.10.2024 року ухвалою суду про відкриття провадження в адміністративній справі було постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 25-26).

21.10.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Відповідача Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що, на його думку, жодних переконливих доводів своєї невинуватості Позивачем на місці розгляду справи надано не було. Тож, пояснення Позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, підтверджується показаннями поліцейських, які безпосередньо бачили факт порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України і є особами, незацікавленими в результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення, віднесеному до їх компетенції, та у встановлений законодавством спосіб відреагували на виявлене правопорушення. В основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та складення відносно нього оскаржуваної постанови були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису із фіксацією вчиненого позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України (а.с. 39-50).

12.11.2024 року до канцелярії суду представником Позивача було подано клопотання про долучення доказів (а.с. 73).

13.11.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Позивача було подано відповідь на відзив, у якій останній просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з Відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень. Зазначив, що Позивач взагалі не був повідомлений про те, що відбувається розгляд відповідного адміністративного матеріалу щодо порушення ним Правил дорожнього руху, йому не було роз`яснено його права та обов`язки, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також не було відібрано пояснення з приводу правопорушення, яке було йому інкриміновано. Візуально неможливо встановити технічну несправність замку дверей. У той же час, поліцейські не вжили заходів для фактичної перевірки технічного стану замку дверей автомобіля шляхом прикладання зусилля та/ або приведенням його у дію, як того вимагає п. 7.8.1 ДСТУ 3649:2010. Фактично, поліцейські зробили припущення, що оскільки на замку наявний карабін, він (замок) є несправним, що є недопустимим. У той же час, вказаний карабін був використаний ОСОБА_1 виключно як додатковий запираючий пристрій, який не дозволяє несанкціоноване відкриття замку під час руху автомобіля. У якості такого додаткового запираючого пристрою також використовується навісні замки або пластикові пломби. Використання у якості додаткового запираючого пристрою карабіну, навісних замків чи пластикових пломб жодним чином не впливає на справність наявного штатного запираючого пристрою (замку дверей) та не замінює його. Даний факт підтверджується відповідним відеозаписом від 07.11.2024 року, копія якого долучена до матеріалів справи разом із клопотання про долучення доказів від 12.11.2024 року (а.с.60-68).

03.12.2024 року сторони/їхні представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У матеріалах справи наявні клопотання представників сторін про розгляд даної справи без їхньої участі (а.с. 49, 68).

Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Беручи до уваги шістдесятиденний строк розгляду справи відповідної категорії, встановлений ст. 258 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи за відсутності сторін/їхніх представників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Як убачається з наданої суду Позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3123932, 24.09.2024 року відносно Позивача складено постанову про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, за яке встановлено відповідальність за ч.1 ст. 121 КУпАП за порушення п.п.31.4.7. (г) ПДР України та ДСТУ 3649. До Позивача застосовано штраф у розмірі 340,00 гривень (а.с. 15).

Утім, Позивач своєї вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні не визнає та просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

Нормами матеріального та процесуального права України, якими керується суд.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України та порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення встановлено Кодексом України про адміністративні правопорушення. Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в суді у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.ст. 268, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Системний аналіз приписів КУпАП, які регламентують порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, дозволяє зробити висновок про те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Відповідно до ст.ст.72-74 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування та одержані в порядку встановленому законом.

При цьому, ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

За приписами ч. 1 ст.121 КУпАП Керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту «г» пункту 31.4.7 ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, одометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла.

Висновки суду.

Як встановлено судом, Позивачем заперечується факт скоєння ним адміністративного правопорушення за обставин, зазначених у оскаржуваній постанові.

Проте, надані Відповідачем докази вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозаписи події не підтверджують обставин, які зазначено в оскаржуваній постанові.

Так на відеозаписі події зафіксовано, що один із поліцейських стверджує про невідповідність технічного стану автомобіля, яким керував Позивач, вимогам ДСТУ 3649:2010, зокрема п. 6.8.8, відповідно до якого замки дверей кузова (кабіни), капота, багажника, засуви бортів вантажної платформи, засуви горловин цистерн, механізми регулювання і пристрої фіксування сидіння водія та пасажира, органи або пристрої, призначені для відчинення та зачинення дверей автобусів та тролейбусів, аварійні виходи та пристрої їхнього задіювання (відчинення), приводи відчинення (зачинення) дверей, сигналізація роботи дверей і сигнал вимоги зупинки, пристрій обігрівання та обдування вітрового скла, протиугінний пристрій мають бути роботоздатні (а.с. 58).

У той же час, ДСТУ 3649:2010 містить вимоги до методів контролювання дотримання вимог вищевказаного стандарту. Зокрема, відповідно до п. 7.8.1. ДСТУ 3649:2010 відповідність вимогам 6.8.1, 6.8.2, 6.8.4-6.8.6, 6.8.8, 6.8.10-6.8.25 перевіряють візуально та, у відповідних випадках, прикладанням зусилля, приведенням у дію, простукуванням нарізевих з`єднань.

З долученого до матеріалів справи відеозапису події можливо констатувати, що візуально неможливо встановити технічну несправність замку дверей автомобіля, яким керував Позивач. У той же час, поліцейські не вжили заходів для фактичної перевірки технічного стану замку дверей автомобіля шляхом прикладання зусилля та/ або приведенням його у дію, як того вимагає п. 7.8.1 ДСТУ 3649:2010. Фактично, поліцейські зробили припущення, що оскільки на замку наявний карабін, і замок є несправним.

При цьому, Позивач, у відповіді на відзив пояснив, що карабін був ним використаний виключно як додатковий запираючий пристрій, який не дозволяє несанкціоноване відкриття замку під час руху автомобіля, на підтвердження чого надав відповідний відеозапис (а.с. 74).

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях Позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Не надано Відповідачем суду й доказів дотримання ним вимог ст.ст.268, 280 КУпАП під час прийняття рішення відносно Позивача. Тобто, Відповідачем не доведено, що при винесенні оспорюваної постанови було дотримано права Позивача, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням. Відповідні докази відсутні і на долученому до матеріалів даної справи відеозаписі події.

Натомість, як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису події, дії поліцейських були зведені до обговорення між собою питання за що «виписати штраф» Позивачеві. Так вони починали своє обговорення із «створення аварійної ситуації», продовжили «несправністю дзеркал заднього виду», але у підсумку вирішили зупинитися на «несправності замку». На відеозаписі видно, що ОСОБА_1 кожного разу намагався пояснити поліцейським безпідставність їх тверджень, як про створення ним аварійної ситуації, так і щодо технічного стану автомобіля, однак вони не надали жодної уваги на його пояснення та не з`ясували фактичні обставини справи.

Разом з тим, суд зазначає, що склад правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не містить складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене об`єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

Ураховуючи згадані норми чинного законодавства України, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню. Постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведені положення закону, судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 968,96 гривень також підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача (а.с.19).

Відповідно ч.1, ч.2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 27.06.2021 року у справі №922/2495/20, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Разом з цим, за приписами п.4 ч.1 ст. 1 за п. 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону №076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у справі №910/12876/19.

Згідно з доданими до матеріалів заяви документами, а саме, копії договору від 26.09.2024 року №62/09-2024, додатковій угоді №1 до договору від 26.09.2024 року №62/09-2024 та акту виконаних робіт від 12.11.2024 року №1 розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача склав 5000,00 гривень (а.с. 7-8, 9, 69).

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу є розумним, реальним і підтвердженим матеріалами справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що необхідно стягнути з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-8, 19, 72-77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3123932 від 24.09.2024 року скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місце знаходження: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місце знаходження: місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.12.2024 року.

СуддяВ. П. Цукуров