Справа № 160/5385/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2024 року Справа № 160/5385/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняВасильченко Є.А.
позивач представник позивача представник відповідача Балабан І.В. Амельчишин О.В. Борисенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на публічній службі, стягнення грошового утримання,-
27.02.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області самостійно здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.02.2024 року по день поновлення на посаді;
- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ НП в Дніпропетровській області №241к від 07.02.2024 року про застосування до старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ НП в Дніпропетровській області №144 о/с від 12.02.2024 року «По особовому складу», яким реалізовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника ОСОБА_1 зі служби за ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- поновити ОСОБА_2 на службі в званні підполковника поліції (номер жетона 0130693) на посаді старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області з 12.02.2023 року;
- стягнути з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі 25 000 грн;
- стягнути з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.02.2024 року по день фактичного поновлення на роботі та судові витрати на правову допомогу адвоката;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача в званні підполковника поліції (номер жетона 0130693) на посаді старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 29 512,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відсутні, а висновки службового розслідування та пояснення службових осіб спростовуються тим, що за весь час перебування позивача на лікарняних щодо нього не призначалися службові розслідування з приводу невиходу на службу та неповідомлення про причини невиходу на службу, позивач не отримував як грошове забезпечення так і матеріальну допомогу на оздоровлення.
Матеріалами службового розслідування не підтверджено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який може бути накладене дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби, оскільки до позивача застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення без співставлення тяжкості допущених порушень саме позивачем службової дисципліни, без врахування його особи, даних, що характеризують позивача, який на законних підставах не виходив на службу у зв`язку із захворюваннями та перебуванням на лікарняних.
Ухвалою від 29.02.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на публічній службі, стягнення грошового утримання та відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
З метою отримання від позивача письмового пояснення, на його адресу місця проживання та реєстрації ( АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ) рекомендованими листами було надіслано виклики щодо необхідності прибуття до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для надання пояснення в рамках службового розслідування. Крім цього, 29.01.2024 року позивачу було надіслано у месенджері «Whatsapp» за номером телефону НОМЕР_1 фотокопію виклику, у відповідь на що позивач вказав про неможливість прибуття у зв`язку з перебуванням на лікарняному. У свою чергу, підтверджуючих документів щодо неможливості з поважних причин прибути для надання письмових пояснень не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин неприбуття.
Відповідач наголосив, що позивач скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків, у зв`язку з чим такі дії є несумісними з вимогами, що пред`являються до особистих та моральних якостей працівника поліції.
13.05.2024 року представником відповідача подані додаткові пояснення по справі, в яких, окрім іншого, зазначено про безпідставність та необгрунтованість доводів позивача щодо відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку, а саме: відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року в умовах воєнного стану. Матеріалами службового розслідування підтверджується, що позивач був відсутній на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року та про причини своєї відсутності керівництву відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП не повідомляв.
Відповідач звертає увагу на тому, що ним було забезпечене право позивача щодо отримання матеріалів службового розслідування, а саме: 31.01.2024 року позивач спілкувався в телефонному режимі з членами дисциплінарної комісії та зазначав, що йому відомо про проведення відносно нього службового розслідування, що підтверджується відеозаписом. Крім того, 05.03.2024 року до ГУ НП надійшов адвокатський запит від адвоката Амельчишина О.В. №1 від 10.02.2024 року щодо надання йому скан-копій матеріалів службового розслідування відносна ОСОБА_1 . Так, 11.03.2024 року адвокатом отримано в ГУНП цифрові копії матеріалів службового розслідування відносно позивача.
Стосовно стягнення на користь позивача моральної шкоди відповідач вказав про відсутність доказів спричинення моральної шкоди та обгрунтування її розміру.
24.07.2024 року представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів: супровідний лист від 21.02.2024 року №201/А88оз/103/05-2024; довідку №51 від 20.02.2024 року про грошове забезпечення позивача ОСОБА_1 , в якій зазначені виплати матеріальної допомоги на оздоровлення на вирішення соціально-побутових питань; копії 2-х рапортів ОСОБА_1 про надання йому допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань.
28.08.2024 року представником відповідача подані додаткові пояснення по справі, в яких наголошено про необгрунтованість аргументів позивача щодо порушення процедури проведення службового розслідування, визначеної Дисциплінарним статутом Національної поліції України, зокрема неотримання від нього пояснень у рамках службового розслідування. Відповідач зауважив, що вказаний аргумент спростовується матеріалами службового розслідування, з якого вбачається, що позивач був повідомлений про можливість подання пояснень.
Ухвалою від 29.08.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою від 10.10.2024 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та представника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про виклик у судове засідання свідків та викликано у судове засідання 22.10.2024 року свідків.
24.10.2024 року представник відповідача долучив до матеріалів справи копії наказів ГУ НП в Дніпропетровській області №241к від 07.02.2024 року та №144 о/с від 12.02.2024 року.
У судових засіданнях позивач, представник позивача та представник відповідача підтримали свої позиції, викладені у заявах по суті справи.
Також у судових засіданнях були допитані свідки, які зазначили, що позивач 27.01.2024 року був відсутній на робочому місці, однак про факт перебування позивача на лікарняному дізналися лише в другій половині цього ж дня. При цьому, свідки підтвердили тривале перебування позивача на лікарняних.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області №150 від 17.01.2024 року призначено службове розслідування за відомостями, викладеними у рапорті керівництва УГІ ГУНП від 17.01.2024 року №50/2-80 щодо можливого порушення службової дисципліни старшим оперуповноваженим відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковником поліції ОСОБА_1 .
У подальшому, наказом №305 від 31.01.2024 року ГУ НП в Дніпропетровській області продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного на підставі наказу ГУ НП №150 від 17.01.2024 року, на 15 календарних днів.
Судом встановлено, що Висновком від 03.02.2024 року про результати службового розслідування за відомостями, викладеними в рапорті керівництва УГІ ГУНП від 17.01.2024 року №50/2-80 щодо можливого порушення службової дисципліни старшим оперуповноваженим відділенням поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 (далі - Висновок): запропоновано за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 5, 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, наказу Національної поліції України від 09.08.2022 року №568 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників управлінь, відділів, секторів апарату Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та інших його структурних, відокремлених підрозділів, затвердженого наказом ГУНП в Дніпропетровській області №2786 від 30.09.2016 року, Присяги працівника поліції, що виразились у неповідомленні безпосереднього та прямого керівника про факт перебування на лікарняних з 19.08.2023 року по теперішній час, відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року в умовах воєнного стану, тобто скоєння проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язком, застосувати до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 (0130693) дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
07.02.2024 року ГУ НП в Дніпропетровській області прийнято наказ №241к, яким за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 5,8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, наказу Національної поліції України від 09.08.2022 року №568 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників управлінь, відділів, секторів апарату Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та інших його структурних, відокремлених підрозділів, затвердженого наказом ГУНП в Дніпропетровській області №2786 від 30.09.2016 року, Присяги працівника поліції, що виразилось у неповідомленні безпосереднього та прямого керівника про факт перебування на лікарняних з 19.08.2023 року по теперішній час, відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року в умовах воєнного стану, тобто скоєння проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язком, застосувати до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 (0130693) дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
У подальшому ГУ НП в Дніпропетровській області Наказом №144 о/с від 12.02.2024 року звільнено за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції, з 12.02.2024 року.
На звороті наказу №144 о/с від 12.02.2024 року наявна відмітка позивача від 16.02.2024 року про ознайомлення з цим наказом та про категоричну незгоду з наказом, так як наказ видано на основі сфальсифікованих неправдивих даних.
Вважаючи означені накази протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Положеннями пунктів 1,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні обов`язки поліцейського, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію»).
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (надалі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту).
Положеннями ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту регламентовано, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:
1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;
4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;
5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;
6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;
7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;
8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;
9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;
10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;
11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;
12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;
13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту).
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).
Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Частиною 3 означеної статті визначені види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватись до поліцейських:
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;
6) звільнення з посади;
7) звільнення із служби в поліції.
Змістовний аналіз наведених вище положень Дисциплінарного статуту дає змогу зробити висновок, що службова дисципліна поліцейського полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів з питань службової діяльності, бездоганному та неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, та належному виконанні обов`язків поліцейського, визначених законом. Водночас порушення поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватися заходи дисциплінарного стягнення.
Однак, для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, факт вчинення ним дисциплінарного проступку повинен бути встановлений у передбаченому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 2 ст. 19 Дисциплінарного статуту).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України (надалі - Порядок №893).
Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку №893 передбачено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
У Висновку зазначено наступне:
Згідно з відомостями Електронного реєстру листків непрацездатності підполковник поліції ОСОБА_1 з 12.07.2022 року по теперішній час постійно перебуває на лікарняних, а саме: з 12.07.2022 року по 15.07.2022 року, з 16.07.2022 року по 22.07.2022 року, з 23.07.2022 року по 24.07.2022 року - у ФОП ОСОБА_4 ; з 25.07.2022 року по 28.07.2022 року - у КНП «Криворізька міська стоматологічна поліклініка №7» Криворізької міської ради; з 29.07.2022 року по 05.08.2022 року, з 06.08.2022 року до 12.08.2022 року, з 13.08.2022 року по 19.08.2022 року, з 20.08.2022 року до 26.08.2022 року, з 27.08.2022 року до 05.09.2022 року - у ТОВ «Медіком Кривбас»; з 06.09.2022 року по 15.09.2022 року, з 16.09.2022 року по 26.09.2022 року, з 27.09.2022 року по 05.10.2022 року, з 25.10.2022 року по 03.11.2022 року, з 04.11.2022 року по 18.11.2022 року, з 19.11.2022 року по 23.11.2022 року, з 24.11.2022 року по 02.12.2022 року, з 03.12.2022 року по 22.12.2022 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №11» Криворізької міської ради; з 23.12.2022 року по 29.12.2022 року, з 30.12.2022 року по 04.01.2023 року - у ФОП ОСОБА_4 ; з 05.01.2023 року по 13.01.2023 року, з 14.01.2023 року по 20.01.2023 року, з 21.01.2023 року по 26.01.2023 року - ТОВ «Медіком Кривбас»; з 27.01.2023 року по 17.02.2023 року, з 18.02.2023 року по 24.02.2023 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №10» Криворізької міської ради; з 25.02.2023 року по 03.03.2023 року, з 04.03.2023 року по 08.03.2023 року - у ФОП ОСОБА_4 ; з 09.03.2023 року по 03.03.2023 року, з 04.03.2023 року по 08.03.2023 року - у ФОП ОСОБА_4 ; з 09.03.2023 року по 17.03.2023 року, з 18.03.2023 року по 07.04.2023 року, з 08.04.2023 року по 17.04.2023 року, з 18.04.2023 року по 27.04.2023 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №11» Криворізької міської ради; з 28.04.2023 року по 18.05.2023 року, з 19.05.2023 року по 25.05.2023 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №10» Криворізької міської ради; з 26.05.2023 року по 06.06.2023 року, з 07.06.2023 року по 13.06.2023 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №11» Криворізької міської ради; з 14.06.2023 року по 19.06.2023 року - у ФОП ОСОБА_4 ; з 20.06.2023 року по 27.06.2023 року, з 28.06.2023 року по 04.07.2023 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради; з 05.07.2023 року по 12.07.2023 року, з 13.07.2023 року по 19.07.2023 року, з 20.07.2023 року по 22.07.2023 року - у ТОВ «Медіком Кривбас»; з 24.07.2023 по 04.08.2023 року, з 05.08.2023 року по 10.08.2023 року, з 11.08.2023 року по 30.08.2023 року, з 31.08.2023 року по 07.09.2023 року, з 08.09.2023 року по 18.09.2023 року, з 19.09.2023 року по 27.09.2023 року, з 28.09.2023 року по 06.10.2023 року, з 07.10.2023 року по 11.10.2023 року, з 12.10.2023 року по 27.10.2023 року, з 28.10.2023 року по 04.11.2023 року, з 06.11.2023 року по 05.12.2023 року - у КНП «Криворізька міська лікарня №1» Криворізької міської ради.
Згідно з відповіддю Державної лікарні МВС України в м. Кривий Ріг (вих. №33/47-100 від 22.01.2024 року) підполковник поліції ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у вказаному медичному закладі у лікаря-терапевта з 05.10.2022 року по 24.10.2022 року.
Також, згідно з наданою відповіддю КНП «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» (вих. №55/01-10 від 26.01.2024 року) ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні у сімейних лікарів вказаного закладу з 27.11.2023 року по 01.01.2024 року, з 02.01.2024 року по 15.01.2024 року, з 16.01.2024 року по 26.01.2024 року.
Згідно з відомостями Електронного реєстру листків непрацездатності підполковник поліції ОСОБА_1 з 27.01.2024 року по 31.01.2024 року та з 01.02.2024 року по 03.02.2024 року перебував на лікарняному у КП «КНП «Центральна лікарня» Криничанської селищної ради».
При цьому, останній після закриття лікарняних, листки непрацездатності до Криворізького РУП, відділення поліції №1 або відділу кадрового забезпечення цього ж районного управління поліції, не надавав. Вищевикладене підтверджується довідками завідувача СДЗ Криворізького РУП Н. Години (вих. №45/2-65 від 24.01.2024 року), діловода ВП №1 Криворізького РУП ГУНП ОСОБА_5 (вих. №15.1/2-816 від 25.01.2024 року) та начальника ВКЗ цього ж РУП підполковника поліції О. Романової (вих. №45/7Д-75 від 26.01.2024 року)».
Окрім іншого у висновку зазначено і таке: «Дисциплінарна комісія вважає, що підполковник поліції ОСОБА_1 вчинив діяння, несумісне зі званням поліцейського, оскільки скоїв проступок, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язкам, підриває довіру до нього як до правоохоронця та носія влади, а також унеможливлює подальше виконання ним обов`язків поліцейського», зважаючи на що, дисциплінарною комісією запропоновано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Проте таких тверджень, на думку суду, недостатньо для висновку про наявність дисциплінарного проступку.
Відповідно до ч. 2 Розділу 2 Порядку №893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;
Разом з тим, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;
2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;
3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;
4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;
5) користуватися правничою допомогою.
При цьому, суд зазначає, що реалізація права особи на надання письмових пояснень щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та доказів правомірності своїх дій, можлива лише за умови ознайомлення його з проведенням стосовно нього службового розслідування.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 27 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.
За наявної можливості надсилання виклику поштовим зв`язком здійснюється рекомендованим листом на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.
Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника.
Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною у виклику адресою.
Частиною 3 ст. 27 Дисциплінарного статуту визначено, що виклик, який надіслано поштовим зв`язком, вважається таким, що отриманий поліцейським, на четвертий календарний день з дня його відправлення.
Виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення.
Якщо поліцейський, викликаний уповноваженою особою у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень, про що уповноваженою особою складається акт.
Так, у матеріалах справи наявний рапорт Віталія Скрипника, майора поліції, старшого інспектора ВСР УГІ ГУНП в Дніпропетровській області, який поданий до ОСОБА_7 , полковника поліції, начальника УГІ ГУНП в Дніпропетровській області, в якому зазначено, що до рапорту долучається роздрукований скріншот переписки у месенджера «WhatsApp» з ОСОБА_1 , якому 29.01.2024 року була надіслана фотокопія виклику (вих. УГІ ГУНП від 23.01.2024 року №50/2-116) за номером телефону НОМЕР_1 (а.с. 123 Т.1).
Відповідно до Акту №50/2-160 від 02.02.2024 року про відмову надати пояснення, який складений про те, що 24.01.2024 року старшому оперуповноваженому сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області підполковнику поліції ОСОБА_1 надіслано виклики рекомендованими листами (вих. УГІ ГУНП від 23.01.2024 року №50/2-115 та №50/5-116) щодо необхідності прибуття до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для надання пояснення в рамках службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 17.01.2024 року №150. Крім цього, 29.01.2024 року підполковнику поліції ОСОБА_1 було надіслано у месенджері «WhatsApp» за номером телефону НОМЕР_1 фотокопію виклику (вих. УГІ ГУНП від 23.01.2024 року №50/2-116). Однак, останній станом на 02.02.2024 року до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для надання пояснення не з`явився та не повідомив про наявність поважних причин неприбуття (а.с. 134 Т.1).
Копія виклику УГІ ГУНП від 23.01.2024 року №50/2-116 також наявна у матеріалах справи (а.с. 117, Т.1), надсилання якої адресату « ОСОБА_1 » підтверджується скріншотом (а.с. 158 Т.1).
Як зазначено судом вище, виклик, надісланий з використанням електронної комунікації, вважається таким, що отриманий поліцейським, на другий день з дня його відправлення (абз. 2 ч. 3 ст. 27 Дисциплінарного статуту).
При цьому, суд зазначає що з наданого в якості доказу відповідачем копії скріншота не можливо встановити на який саме номер телефону було направлено повідомлення.
Суд критично оцінює вказаний вище доказ, оскільки лише зазначення ім`я абонента - « ОСОБА_1 » не може свідчити, що повідомлення було направлено саме на номер телефона позивача.
Таким чином, відсутні докази належного повідомлення позивача про виклик щодо необхідності прибуття до відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для надання пояснення в рамках службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 17.01.2024 року №150.
Водночас, судом враховано, що під час службового розслідування позивач перебував на лікарняному, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується і відповідачем, а тому забезпечення права позивача на надання пояснень могло відбутися лише за умови його належного повідомлення.
Стосовно застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, суд зазначає наступне.
Так, 07.02.2024 року ГУ НП в Дніпропетровській області прийнято наказ №241к, яким за порушення службової дисципліни, недотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 5,8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, наказу Національної поліції України від 09.08.2022 року №568 «Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану», Внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників управлінь, відділів, секторів апарату Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та інших його структурних, відокремлених підрозділів, затвердженого наказом ГУНП в Дніпропетровській області №2786 від 30.09.2016 року, Присяги працівника поліції, що виразились у неповідомленні безпосереднього та прямого керівника про факт перебування на лікарняних з 19.08.2023 року по теперішній час, відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року в умовах воєнного стану, тобто скоєнні проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язком, застосувати до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції ОСОБА_1 (0130693) дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Так, у висновку про результати службового розслідування запропоновано застосувати до позивача стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, проте, висновок службового розслідування не містить належних обгрунтувань того, чому до позивача застосовано саме такий вид дисциплінарного стягнення.
Так, підставою для накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби стало неповідомлення безпосереднього та прямого керівника про факт перебування на лікарняних з 19.08.2023 року по теперішній час, відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року в умовах воєнного стану, тобто скоєнні проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язком
З Висновку службового розслідування вбачається, що з Електронного реєстру листків непрацездатності підполковник поліції ОСОБА_1 з 27.01.2024 року по 31.01.2024 року та з 01.02.2024 року по 03.02.2024 року перебував на лікарняному у КП «КНП «Центральна лікарня» Криничанської селищної ради».
Відповідачем не надано доказів того, що листок непрацездатності, виданий у період, який охоплює 27.01.2024 року, винесений з порушенням законодавства.
Тож, факт відсутності позивача на службі без поважних причин 27.01.2024 року не підтверджено матеріалами справи, а навпаки - спростовано.
Окрім того, суд наголошує, що підстава призначення службового розслідування має бути визначена на етапі його призначення та відображена у відповідному наказі, а службове розслідування має проводитись в рамках заявленого службового розслідування.
Як встановлено судом вище підставою призначення службового розслідування стала інформація про внесення відомостей до ЄРДР, а метою - повна та всебічна перевірка вказаних відомостей.
Однак, у висновку службового розслідування встановлено інші порушення, аніж ті, з приводу яких було призначене службове розслідування, а саме встановлено факт неповідомлення безпосереднього та прямого керівника про факт перебування на лікарняних з 19.08.2023 року по теперішній час, відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин 27.01.2024 року в умовах воєнного стану, тобто скоєнні проступку, який суперечить покладеним на працівників поліції основним обов`язком.
При цьому, службове розслідування призначене наказом від 17.01.2024 року, а притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, яке, на думку, відповідача було вчинене 27.01.2024 року, що, у свою чергу, є порушенням Порядку №893.
Окрім того, як зазначено позивача, та не спростовано відповідачем, станом на момент винесення спірних наказів позивач перебував на лікарняному, з приводу чого суд вказує таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Трудовим законодавством встановлені юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.
Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника, та вимагає поновлення порушених прав працівника.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 року №6-р(ІІ)/2019 у справі №3-425/2018 (6960/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована в законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, поширення такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини.

Також, Верховний Суд у постанові від 23.01.2020 року по справі №160/20/3647/17 зазначив, звільнення за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» як реалізація дисциплінарного стягнення, у період тимчасової непрацездатності позивача є незаконним оскільки до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України.

Таким чином, спірні накази суд визнає протиправними та такими, що підлягають скасуванню., так як застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби відбулось у період тимчасової непрацездатності позивача, що , у свою чергу, не спростоване відповідачем у силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України.

За приписами ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року по справі №804/958/16 зазначено, що з аналізу ст. 235 КЗпП України вбачається, що у разі встановлення незаконного звільнення суд обмежений правами щодо поновлення такого працівника на посаді, а саме суд може поновити таку особу лише на роботі, з якої працівника було звільнено.

Відтак, з огляду на протиправність наказу про звільнення, наявні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 12.02.2024 року.

За викладених обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Дніпропетровській області №241к від 07.02.2024 року та №144 о/с від 12.02.2024 року, поновлення позивача на посаді є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.02.2024 року по день поновлення на посаді.

Оскільки за наслідками судового розгляду судом прийнято рішення про поновлення позивача на посаді, також на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Згідно довідки Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області №70 від 13.03.2024 року середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 329,00 грн. Зауважень щодо такого розрахунку позивачем не висловлено (а.с. 55, Т.2).

Таким чином, стягненню з Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 належить середній заробіток за час вимушеного прогулу, а не грошове забезпечення, за період з 12.02.2024 року по день поновлення на посаді, виходячи з середньоденного грошового забезпечення у розмірі 329,00 грн, з урахуванням податків і зборів.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 25 000 грн.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п.57).

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

Слід зазначити що сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно (Постанова ВС від 10.06.2021 року по справі №640/963/19).

Проте, позивач жодним чином не обгрунтовує яким чином спричинено йому страждань.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Суд дійшов висновку про допущення рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів, відповідно до ст. 371 КАС України.

Стосовно стягнення на користь позивача судових витрат на правову допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.ч.1, 2 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Іншого порядку розподілу судових витрат КАС України не передбачено.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, суд зазначає, що при вирішенні питання про відшкодування витрат враховані критерії, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом між ОСОБА_1 та адвокатом, ОСОБА_8 , укладено договір про надання правової допомоги від 09.02.2024 року, в якому зазначено, що позивач зобов`язується авансом сплатити адвокату кошти за обумовлену участь адвоката, зокрема: у судовому розгляді справи в суді першої інстанції - 15000 грн; за фактом виконаної роботи 6000 грн за складання позовної заяви.

У позовній заяві позивач вказав, що ним понесено витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн, щодо інших витрат позивачем під час судового розгляду не вказано.

Суд також враховує положення частини сьомої статті 134 КАС України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України у випадку наявності витрат на оплату послуг адвоката позивач повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, доходить висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн. є реальними та підтвердженими.

Отже, суд доходить висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у вигляді судового збору в порядку ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 9, 73-78, 90, 139, 241-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на публічній службі, стягнення грошового утримання - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №241к від 07.02.2024 року про застосування до старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №144 о/с від 12.02.2024 року «По особовому складу», яким реалізовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області підполковника зі служби за ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію».

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 12.02.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.02.2024 року по день поновлення на посаді.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 6000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого відділення поліції №1 Криворізького РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 грудня 2024 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко