Справа № 157/1276/24
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/1276/24
Провадження №2-а/157/46/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, в якому просить поновити строк на оскарження постанови, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1306951 від 25 січня 2024 року, а провадження у справі закрити. В обґрунтування вимог зазначає, що 18 липня 2024 року на його адресу надійшов лист, в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження ВН № 75556316 від 16.07.2024 року. 20 липня 2024 року він до ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області ЗМУ Міністерства юстиції направив клопотання на ознайомлення із матеріалами справи, зокрема із виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження по спливу семи місяців. 29 липня 2024 року ним отримано копію постанови ЕНА № 1306951, що складена поліцейським Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Понедільником Єдуардом аж 25 січня 2024 року. Згідно з цією постановою його визнано винуватив у порушенні п. 2.1 ПДР України та накладено стягнення за ч. 1 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Постанову вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки жодних Правил дорожнього руху він не порушував, при розгляді справи порушено цілий перелік його прав, а дії поліцейського при її винесенні є неприпустимими та незаконними. 23 січня 2024 року ОСОБА_2 разом із Каширцем здійснили протиправну зупинку транспортного засобу, тобто безпідставно, та не з`ясувавши чи було вчинено будь-яке адміністративне правопорушення, чи винен він в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави діл передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також не з`ясувавши інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не ознайомив його з правами, передбаченими ст. 268 КпАП України, та здійснивши ряд інших протиправних діянь, склав постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 12990001 від 23 січня 2024 року, в якій зазначив іншу особу, яка провела розгляд справи, а саме інспектора Камінь-Каширського РПВ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 . В подальшому під час зачитування йому зазначеної постанови ОСОБА_4 він запитав у останнього, чи розуміє поліцесйький хоча б елементарні норми КпАП України щодо проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення, чому не повідомив його про розгляд справи, не ознайомив зі змістом ст. 268 КпАП України, не дав його права скористатися правовою допомогою адвоката тощо, на що особа у поліцейській формі відповіла, що переносить розгляд справи на наступний день, хоча вказана постанова була вже надрукована. На наступний день 24 січня 2024 року він прибув до відділу поліції на розгляд справи та подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи на іншу дату, оскільки адвокат перебував у лікувальному закладі. Інспектор призначив розгляд справи на 09 год 30 хв 25 січня 2024 року. Прибувши 25 січня 2024 року на зазначений час він у ОСОБА_5 запитав, чому ж вони не склали протокол про адміністративне правопорушення чи не винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності щодо відсутності у нього 23 січня 2024 року посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію та страхового полісу. Після чого інспектор відразу змінив риторику та повідомив йому, що саме тепер він розглядає справу про відсутність посвідчення водія. Відразу ж він повідомив поліцейському, що хоче скористатися своїм правом та надати пояснення по його надуманому дофантазованому правопорушенні. Він почав писати речення у письмовому поясненні по справі у питанні відсутності посвідчення водія. а ОСОБА_6 вже надрукував невідому йому постанову і повідомив, що справа розглянута. Після такого протиправного безчинства він зателефонував на лінію 102 та подав скаргу по факту протиправної діяльності. На той момент йому жодної постанови щодо відсутності посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію не було вручено. Оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, що свідчили б про наявність події адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, та відсутні докази його винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Жоден рапорт працівника поліції, так і пояснення останнього, як зацікавленої особи, не можуть слугувати доказом винуватості особи у вчиненні правопорушення. Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до процесуального законодавства покладено на відповідача як суб`єкта владних повноважень. Поміж іншим, ОСОБА_6 у надрукованій постанові зазначив, що він не пред`явив посвідчення водія та реєстраційні документи, хоча у п. 4 постанови цей поліцейський вказав про встановлення особи на підставі посвідчення водія: НОМЕР_1 . Жодного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він був не згідний із інкримінованим йому правопорушенням, інспектор ОСОБА_6 , всупереч закону не складав, що є неприпустимим. Будь-які сумніви та протиріччя повинні тлумачитись тільки на користь особи, яку притягують до відповідальності, на що вказує припис прямої дії, передбачений ст. 62 Конституції України.

Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року визнано причину пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 поважною, позовну заяву останнього прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області Самчука Я.Л. просить у задоволені позову відмовити, в обґрунтування заперечення зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 23 січня 2024 року о 16 год 08 хв під час несення служби в місті Камені-Каширському по вулиці Польовій 40, інспектором СРПП Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 було зупинено транспортний засіб марки «SCODA», з д.н.з. НОМЕР_2 , згідно п. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», так як водій керував транспортним засобом та при зміні напрямку руху не увімкнув покажчик повороту, підійшовши до водія яким виявився ОСОБА_1 , поліцейський належним чином представився, пояснив суть порушення ПДР, причину та підставу зупинки, перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», роз`яснив позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та положення ст. ст. 268, 307, 308 КпАП України, строки оскарження. Під час оформлення порушення Правил дорожнього руху, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, у ОСОБА_1 працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, проте ОСОБА_1 пройти такий огляд на місці зупинки чи у медичному закладі категорично відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, по даному факту складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КпАП України та відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Працівниками поліції було повідомлено водієві про початок розгляду справи за фактом порушення ним п. 2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 126 КпАП України, так як ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія, реєстраційні документи на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте ОСОБА_1 звернувся із усним клопотання про перенесення розгляду справи, і поліцейський клопотання задовольнив та переніс розгляд справи на 24.01.2024 на 8 год 30 хв. У той день на вказану годину ОСОБА_1 з`явився та повторно звернувся із клопотанням про перенесення розгляду справи через те, що його захисник перебуває у лікаря та не має змоги забезпечити його право на захист, і розгляд був перенесений на 25.01.2024 на 09 год 30 хв. 25.01.2024 о 09 год 30 хв відбувся розгляд справи за фактом порушення ОСОБА_1 ч. 1 ст. 126 КпАП України, в ході якого порушника було ознайомлено з матеріалами справи та винесено постанову за вищевказане правопорушення, однак порушник не бажав ознайомитися зі змістом постанови, грубо спілкуючись розпочав йти до свого автомобіля. Останній поскаржився на дії працівника поліції. ОСОБА_1 від отримання копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1306951 відмовився, і після цього копія постанов було направлено рекомендованим листом за вихідним номером 333/53/02/2023 від 25.02.2024. Факт події та розгляд адміністративної справи було зафіксовано на нагрудну бодікамеру № SN043, згідно з наказом МВС України №1026 від 18.12.2018. Підійшовши до водія, поліцейський належним чином представився, пояснив суть порушення ПДР, причину та підставу зупинки, перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 «а» ПДР України. При перегляді відеозапису з бодікамери поліцейського зафіксовано, що водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, при зміні напрямку руху не увімкнув покажчик повороту та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. Позивач скористався своїм правом на власний розсуд та не надав поліцейським письмові пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Позивач ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ГУНП у Волинській області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанцій

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 25 січня 2024 року поліцейським СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Понедільником Едуардом Анатолійовичем було винесено постанову серії ЕНА № 1306951 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Як вбачається із змісту вказаної постанови від 25 січня 2024 року, ОСОБА_8 23 січня 2024 року о 10 год 08 хв по вул. Польова у м. Камені-Каширському керував транспортним засобом марки ««SKODA SUPER B», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на вимогу працівника поліції не пред`явив для ознайомлення посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги пункту 2.1. Правил дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 126 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Пунктом 2.1. Правил дорожнього руху визначено, зокрема, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність прийнятого ним рішення, наявність події та складу адміністративного правопорушення, надавши суду відповідні докази.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 -2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідач не надав суду доказів, у тому числі і тих, про які зазначає у відзиві на позовну заяву, на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, складу адміністративного правопорушення та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не довів у встановленому законом порядку, що позивач не мав при собі або не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, та реєстраційному документі на транспортний засіб, тобто не довів факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/73700340).

Крім того, відповідачем жодними доказами не спростовано твердження позивача щодо недотримання встановленої КпАП України процедури розгляду щодо нього справи.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.

Постанову серії ЕНА № 1306951 від 25 січня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КпАП України у виді штрафу у розмірі 425 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Головуючий:О.В. Антонюк