Справа № 140/9779/24
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9779/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) та з урахуванням уточнених позовних вимог просить:

1) Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №98 від 22.07.2024 відмову в призначенні пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ;

2) Зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з врахуванням періодів стажу з 26.08.1981 25.08.1986, 26.08.1986 09.07.1991, 10.09.1992 29.03.1994, 24.12.1994 23.12.1997, 01.01.2008 30.09.2018, 01.08.2019 30.06.2024, з 15.07.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.07.2024 позивач звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 22.07.2024 №98 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, з підстав того, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 05 місяців 00 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Позивач вважає таке рішення протиправним оскільки відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з формальних підстав. Всі записи в трудовій книжці заповнені вірно, без виправлення, з зазначенням наказів про прийняття та звільнення, стоять печаті та підписи відповідальних осіб. Зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того зауважує, що працівник не може відповідати за неправильність і неналежний порядок ведення (заповнення) трудової книжки та іншої документації, якщо це сталось не з його вини, а тому це не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача з момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Особа не має права бути позбавлена пенсії з причин, які від неї не залежать. Поряд з цим відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача, що призвело до порушення конституційного права ОСОБА_1 на соціальний захист.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.43).

У відзиві на позовну заяву від 07.10.2024 представник ГУ ПФУ у Волинській області позовних вимог не визнав (а.с.66-69) мотивуючи тим, що за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення від 22.07.2024 №98 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначає, що згідно наданих до заяви документів, страховий стаж позивача становить 18 років 5 місяців.

До страхового стажу згідно наданих документів відповідачем не зараховано:

- період роботи з 26.08.1981 по 25.08.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 04.09.1981, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка непридатна для сприйняття змісту;

- період навчання з 01.09.1986 по 09.07.1991 згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ;

- період проходження військової служби з 10.09.1992 по 29.03.1994 згідно військового квитка НОМЕР_3 , оскільки не підтверджено зміну прізвищ ОСОБА_2 , відсутній оригінал свідоцтва про шлюб від 13.11.1993 НОМЕР_4 або її копія посвідчена нотаріально.

Звертає увагу суду, що період роботи з 01.01.2008 - 30.09.2018, 01.08.2019 - 31.03.2024 зараховано до страхового стажу позивача, а тому вимога призначити пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повторно врахувавши періоди стажу, є необгрунтованою та безпідставною. Натомість, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Форми ОК-5 (що додані до матеріалів позовної заяви) інформація, щодо сплати єдиного соціального внеску з квітня по червень 2004 року - відсутня. Отже, зарахувати до страхового стажу період роботи позивача за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 - не має законних підстав.

Також представник відповідача заперечила щодо негайного виконання рішення суду та встановлення судового контролю

Таким чином, дії та рішення ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у задоволенні вимог поданої заяви позивачу є правомірними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 15.07.2024 звернулася до органів Пенсійного фонду України, за місцем свого проживання, із заявою для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (а.с.23).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку заява з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Волинській області, яке своїм рішенням від 22.07.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.16).

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, підставою для відмови слугувало те, що до страхового стажу згідно наданих документів не зараховано:

- період роботи з 26.08.1981 по 25.08.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 04.09.1981, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка непридатна для сприйняття змісту;

- період навчання з 01.09.1986 по 09.07.1991 згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ;

- період проходження військової служби з 10.09.1992 по 29.03.1994 згідно військового квитка НОМЕР_3 , оскільки не підтверджено зміну прізвищ ОСОБА_2 , відсутній оригінал свідоцтва про шлюб від 13.11.1993 НОМЕР_4 або її копія посвідчена нотаріально.

Таким чином, згідно наданих до заяви документів, страховий стаж ОСОБА_1 становить 18 років 5 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV.

Позивач, не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ у Волинській області щодо незарахування вказаних періодів до його страхового стажу, у зв`язку з чим звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 04.09.1981), ОСОБА_1 працювала з 26.08.1981 (наказ №296/ок від 26.08.1981) оператором в 115 відділі в Ташкентському авіаційному виробничому об`єднанні ім. В.П. Чкалова. 25.08.1986 (наказ №355/ок від 28.08.1986) звільнена за власним бажанням в зв`язку з зарахуванням на навчання; з 05.10.1985 (наказ №4/1895 від 05.10.1985) зарахована слухачем підготовчих курсів. 25.08.1986 (наказ №4/2000 від 25.08.1986) зарахована студенткою 1 курсу денного навчання. 12.08.1991 (наказ №4/704 від 12.08.1991) відрахована з інституту; з 10.09.1992 року по 29.03.1994 - військова служба в збройних силах (а.с.28-29).

Вказані записи є чіткими, послідовними, не містять виправлень.

Таким чином, на підставі зазначених записів у трудовій книжці спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до його страхового стажу.

Суд критично ставиться до посилань відповідача, як на підставу для відмови у перерахунку пенсії з урахуванням спірного періоду роботи на те, що для зарахування до страхового стажу позивача вищезазначених періодів роботи, з огляду на наступне.

Щодо не зарахування періоду роботи позивача з 26.08.1981 по 25.08.1986 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 04.09.1981, оскільки запис про звільнення засвідчений печаткою, яка непридатна для сприйняття змісту суд зазначає, що станом на час початку ведення трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 04.09.1981 порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 глави 1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

За змістом абзаців першого-третього пункту 2.13 Інструкції №162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Згідно із пунктами 2.25, 2.26 Інструкції №162записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1.Інструкції № 162).

Зазначена Інструкція в Україні не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Згідно пункту 1.1. Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Що стосується спірного періоду, суд зауважує, що у розглядуваному випадку записи трудової книжки вчинені в хронологічному порядку, містять чітку дату прийому, переведення та звільнення з роботи, реквізити наказів (їх дату та номер), посади на якій працював позивач, підпис особи, відповідальної за внесення записів, та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Суд зазначає, що періоди роботи позивача з 26.08.1981 по 25.08.1986 підтверджено записами її трудової книжки та ці записи, на переконання суду, є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу, а наведені відповідачами аргументи щодо неврахування періоду трудової діяльності позивача при реалізації нею конституційного права на пенсійне забезпечення є безпідставними.

Пунктом 2.5 Інструкції №58 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Щодо не зарахування періоду навчання з 01.09.1986 по 09.07.1991 згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 , суд зазначає, що відповідно до диплому ФВ №925313 ОСОБА_3 в 1986 році поступила в Ташкентський політехнічний інститут і в 1991 році закінчила повний курс за спеціальністю «електронні обчислювальні машини».

Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання у вищому навчальному закладі входить до спеціального трудового стажу, що визначає право на пенсію за вислугу років та на виплату грошової допомоги.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 18 червня 2020 року у справі № 676/3013/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 442/4963/17.

Відтак вищевказаний період навчання позивача слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування період проходження ОСОБА_1 військової служби з 10.09.1992 по 29.03.1994 згідно військового квитка НОМЕР_3 , оскільки не підтверджено зміну прізвищ ОСОБА_2 , відсутній оригінал свідоцтва про шлюб від 13.11.1993 НОМЕР_4 або її копія посвідчена нотаріально суд зазначає, що спірний період проходження служби підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_1 від 04.09.1981.

Разом з тим суд зазначає, що чинним законодавством України не передбачено подання оригіналів документів.

Суд наголошує, що у спірному випадку мова йде про одну і ту ж особу, яка змінила прізвище у зв`язку з заміжжям. Факт зміни прізвища підтверджується належним чином здійсненим записом у її трудовій книжці НОМЕР_1 від 04.09.1981. При цьому, факт трудової діяльності позивача відповідачем не заперечується.

Відтак підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що не враховані відповідачем спірні періоди трудової діяльності позивача містить чіткі записи про трудову діяльність позивача у її трудовій книжці, виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені печаткою роботодавця, з посиланням на накази роботодавця, а відтак заповнені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301.

Проте, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача зазначений період, з формальних на думку суду підстав.

У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Отже, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірні періоди роботи, які зазначені вище.

Разом з тим період які просить зарахувати позивач, а саме з 24.12.1994 по 23.12.1997 не підлягає до зарахування, оскільки не підтверджується жодним документом.

Трім того, не підлягає до задоволення вимога позивач про зарахування до страхового стажу періодів з 01.01.2008 по 30.09.2018 та з 01.08.2019 по 30.06.2024, оскільки такий період зараховано до страхового стажу позивача, та не заперечується відповідачем.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення, дій чи бездіяльності органу пенсійного фонду щодо відмови в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Слід зауважити, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тобто, позивачу було відмовлено у призначені пенсії рішенням ГУ ПФУ у Волинській області №98 від 22.07.2024, яке було прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1, за принципом екстериторіальності.

Отже, зважаючи на те, що вказаним рішенням позивачу безпідставно не зараховано до страхового стажу спірних періодів з 26.08.1981 по 25.08.1986, з 01.09.1986 по 09.07.1991, з 10.09.1992 по 29.03.1994 які призвели до порушення прав ОСОБА_1 , тому на підставі наданих суду статтею 245 КАС України повноважень позовні вимоги слід задовольнити та визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №98 від 22.07.2024.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ у Волинській області №98 від 22.07.2024, то дії зобов`язального характеру щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи, навчання та проходження військової служби має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності - ГУ ПФУ у Волинській області.

З огляду на вище викладене, та з урахуванням положень статті 9 КАС України, суд, враховуючі межі заявлених позовних вимог зазначає, що позовні вимог підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в у Волинській області №98 від 22.07.2024 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.08.1981 по 25.08.1986, період навчання з 01.09.1986 по 09.07.1991 та період проходження військової служби з 10.09.1992 по 29.03.1994 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, з врахуванням висновків суду.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю у формі надання звіту щодо виконання рішення суду слід зазначити наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком, водночас позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення.

Таким чином, у даному випадку суд не знаходить підстав для застосування приписів статті 382 КАС України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.

Щодо вимоги позивача про звернення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Ураховуючи, що предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення органу ПФУ та зобов`язання вчинити певні дії, за рішенням суду не вирішується питання про стягнення конкретно визначеного розміру суми пенсії, а лише вирішується питання щодо зобов`язання відповідача вчинити дії по призначиню пенсію, то така вимога позивача не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими він обґрунтовував позовні вимоги, також частково знайшли підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як передбачено частиною 1 статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн. (позов сформовано в системі «Електронний суд») згідно з квитанцією №9091-7392-8635-1644 від 16.09.2024 (а.с.10), який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - ГУ ПФУ у Волинській області необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі в сумі 968,96 грн, оскільки часткове задоволення позову стосується способу захисту порушеного права, обраного судом.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №98 від 22.07.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.08.1981 по 25.08.1986, період навчання з 01.09.1986 по 09.07.1991 та період проходження військової служби з 10.09.1992 по 29.03.1994, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.07.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням правових висновків суду у даній справі

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський