Справа № 160/21054/24
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд: визнати відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на даний час проходить військову службу у частині НОМЕР_1 , проте висловив своє категоричне небажання продовжувати військову службу через перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, у зв`язку із чим просив звільнити його на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за яким військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставі перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років. Однак, відповідач рішення про звільнення Позивача з військової служби на підставі до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не прийняв, посилаючись на те, що проходження військової служби Позивач призупинив, що суперечить п.144-3 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 від 2008, згідно з яким звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу. Позивач, уважає, що надання подібної відповіді на рапорт не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує право військовослужбовця, в той час як згідно зі ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 22 серпня 2024 року відкрив провадження у справі за цим позовом та ухвалив судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
03 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій представник позивача просила задовольнити позовні вимоги посилаючись на доводи викладенні у позовній заяві. Крім того, представником зазначено, що у відзиві Відповідач формально заперечує проти позовних вимог, зазначаючи, що прийняття рішення про звільнення Позивача з військової служби на підставі до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не є можливим, оскільки старший лейтенант ОСОБА_1 , не вважається таким, що проходить військову службу в Збройних Силах України та не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проте зазначене не відповідає вимогам п.144-3 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, згідно якого звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яких призупинено, здійснюється командирами (начальниками) відповідних військових частин наказами по особовому складу.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 15 на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом Позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду командира 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 85 старший лейтенант ОСОБА_2 переведений та призначений на посаду оперативного чергового командного пункту.
03.09.2023 старший лейтенант ОСОБА_2 самовільно залишив військову частину та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 № 250 вважаться незаконно відсутнім.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 № 334 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2023 № 422 старшому лейтенанту ОСОБА_3 призупинено військову службу з 03.10.2023.
11.03.2024 за вх. № 57 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт ОСОБА_1 від 05.03.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до якого були долучені такі документи: копія посвідчення офіцера НОМЕР_3 на 1 (одному) арк; Нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 на 1(одному) арк; Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 на 1 (одному) арк; Оригінал акту від 09.01.2024 на 1 (одному) арк; Належним чином завірена копія рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №211/61/16-ц на 1 (одному) арк; Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 на 1 (одному) арк; Належним чином завірена копія рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №211/62/16-ц на 1 (одному) арк; Належним чином завірена копія рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/9754/21 на 2 (двох) арк; Нотаріально завірена копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 на 1 (одному) арк.
Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2024 вих. № 735 повідомлено позивача, що його рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з додатками розглянуто. За результатами розгляду якого, ОСОБА_1 було відмовлено у його задоволенні.
Крім того, повідомили, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 № 334 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2023 № 422 старшому лейтенанту ОСОБА_3 призупинено військову службу з 03.10.2023.
Враховуючи вищевикладене, зазначили, що звільнити позивача з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», неможливо, оскільки відсутні підстави для прийняття такого рішення, так як ОСОБА_3 призупинено військову службу.
Позивач не погодившись з відмовою відповідача звернувся до суду з позовом.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Порядок проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, яким також регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі (далі Положення).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Початок, призупинення, продовження і закінчення проходження військової служби, час та місце виконання обов`язків військової служби визначає стаття 24 Закону.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.
Для військовослужбовців, яким обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, призначено кримінальне покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні, з дня початку відбування такого покарання військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Військовослужбовці, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби відповідно до підпункту "ґ" пункту 1 частини четвертої, підпунктів "д" пунктів 1 і 2 частини п`ятої та підпункту "д" пункту 1, підпункту "ґ" пункту 2 частини шостої статті 26 цього Закону, крім випадків, передбачених цим Законом.
Під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану для військовослужбовців, яким судовим рішенням, що набрало законної сили, призначено кримінальне покарання у виді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених статтями 47, 48, 49 Кримінального кодексу України, звільнено від відбування покарання на підставі амністії, а також яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, з дня прибуття їх до військових частин (місць проходження військової служби) військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Для військовослужбовців, стосовно яких судом ухвалено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців.
За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.
Військовослужбовці, стосовно яких судом постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі, передбаченій частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, зобов`язані невідкладно, але не пізніше трьох діб після набрання такою ухвалою законної сили, прибути до вказаних в ухвалі військових частин (місць проходження військової служби) для продовження проходження військової служби. З дня прибуття до військових частини (місць проходження військової служби), але не пізніше набрання такою ухвалою законної сили, для таких військовослужбовців військова служба та дія контракту продовжуються, поновлюються виплата грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення, пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзацах сьомому, дев`ятому та дванадцятому цієї частини, з дня призупинення військової служби до дня її продовження виплата недоотриманого грошового, здійснення недоотриманого продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством України для військовослужбовців, не здійснюються.
Порядок та умови призупинення та продовження військової служби визначаються положеннями про проходження військової служби.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Згідно п. 144-1 Положення для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Згідно п. 144-3 Положення № 1153/2008 звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Аналізуючи вищенаведені норми ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення № 1153/2008, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив у звільненні позивача з військової служби на підставі поданого рапорту, оскільки ОСОБА_1 , залишив самовільно військову частину та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 № 334 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , було призупинено військову службу з 03.10.2023.
Суд, зауважує, що позивач накази командира військової частини НОМЕР_1 від 24.11.2023 № 334 та військової частини НОМЕР_2 від 21.11.2023 № 422 не оскаржує.
Посилання позивача на те, що відмова командира військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2024 року не відповідає вимогам п.144-3 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», оскільки вищезазначеним п. 144-3 Положення встановлено, що саме на суб`єкта владних повноважень покладено розгляд даного рапорту, прийняття рішення щодо нього та видача відповідного наказу про звільнення, суд уважає безпідставними, які суперечать вищенаведеним правовим нормам.
Так, п. 144-3 Положення № 1153/2008, встановлено, що звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Тобто, п. 144-3 Положення стосується саме звільнення з посади військовослужбовця, якому було призупинено військову службу, водночас підстави для її призупинення військової служби визначенні ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Отже, вказана норма Положення не передбачає звільнення військовослужбовця саме з військової служби, на підставі поданого рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, якому було призупинено військову службу, у зв`язку з отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення.
Суд, зауважує, що у позивач 03 вересня 2023 року самовільно залишив військову частину та з 03 жовтня 2023 року йому призупинено військову службу, а право на подання рапорту про звільнення з військової служби через перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, у позивача виникло лише після 27 жовтня 2023 року (народження ОСОБА_4 ), що свідчить про відсутність протиправних дій відповідача.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев