Справа № 643/11594/24
Суддя: Броницька М. В.
Дата ухвалення: 2024-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/72/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Броницької М.В., розглянувши в приміщенні суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами адміністративну справу за позовом представника Расулова Каюма Тулкіновича в інтересах ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 6 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції лейтенанта поліції Євсєєва Максима Антоновича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

встановив:

08.10.2024 представник Расулов Каюм Тулкіновича в інтересах ОСОБА_1 подав в суд позов до інспектора 2 взводу 6 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Євсєєва Максима Антоновича, у якому просить визнати дії останнього протиправними та скасувати постанову від 25.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3133667. Відповідно до постанови позивач був визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 126 КУпАП. В п. 6 постанови зазначено, що 25.09.2024 о 23:55:56 в м. Харків, на вул. Г. Сковороди (Пушкінська), буд. 102, зупинено транспортний засіб згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України». Перевіркою за базою ІПНП встановлено, що водій керував ТЗ, не маючи права керування таким ТЗ, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 25.09.2024 разом зі своїм знайомим військовослужбовцем ОСОБА_2 відпочивав у закладі громадського харчування «Старгород» на вул. Майка Йогансена у м. Харкові. Близько 22:00 за знайомим ОСОБА_2 приїхало військове керівництво, і він передав ключі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на свій автомобіль позивачу, попросивши останнього передати їх знайомому, який приїде і відвезе автомобіль до його дівчини.

О 22:23 на таксі приїхав знайомий ОСОБА_3 , якого позивач попросив по дорозі підвезти до дому позивача. По дорозі позивач вийшов з авто для справляння природніх потреб. В момент справляння ним природньої потреби, під`їхали працівники поліції, інспектор ОСОБА_4 склав на позивача постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Оскільки інспектор ОСОБА_4 склав постанову в своєму службовому авто, без участі позивача, позивач вважає таку постанову незаконною, а факти, викладені в ній, недостовірними.

10.10.2024 позивач уточнив позовні вимоги, вказавши, що коректна дата постанови 26.09.2024.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

30.10.2024 представник Расулов Каюм Тулкіновича в інтересах ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, залучивши співвідповідачем Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

22.11.2024 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Дмитра ФЕДЮКА надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник зазначає, що 26.09.2024 о 23:55 в м. Харкові, по вулиці Григорія Сковороди, поблизу будинку 102, було виявлено транспортний засіб Mersedes-Benz E 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під час режиму комендантської години. Було вирішено здійснити зупинку вищевказаного транспортного засобу на підставі пункту сьомого частини першої статті 35 Закону України «про Національну поліцію». Однак, через деякий час даний транспортний засіб зупинився самостійно, а його водій з невідомих причин сидів за транспортним засобом. Варто зауважити, що поряд з транспортним засобом, а також в салоні транспортного засобу не було третіх осіб, які б могли здійснювати керування вищевказаним транспортним засобом. Інспектор підійшов до водія, ним виявився позивач - ОСОБА_1 , представився, пояснив причину звернення, а також довів до відома позивача нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. На підставі пункту другого частини першої статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», інспектором було висунуто вимогу до позивача про пред`явлення документів, що посвідчують його особу та відповідне право, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, відповідно. Ідентифікувавши особу позивача, його було перевірено інспектором за допомогою інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» та встановлено, що позивач був притягнутий до відповідальності за статтею 130 КУПАП та був позбавлений права керування транспортними засобами. Після закінчення терміну позбавлення права керування, позивач не здав теоретичний та практичний іспит для того, щоб поновити своє право керування. Таким чином, інспектор, встановивши, що позивач не має права керування, дійшов до висновку, що дана подія має цілісний склад адміністративного правопорушення, тому, у відповідності до статті 278 КУпАП, інспектор розпочав підготовку до розгляду справи. Після завершення підготовки до розгляду справи, інспектор, керуючись статями 279, 280 КУпАП, розпочав відносно позивача розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 126 КУПАП. Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУПАП. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, тому була винесена постанова серії ЕНА № 3133667.

Наявність події правопорушення, на думку відповідача, підтверджується диском із записом з відеореєстратора № 475066, що здійснювалась на місці події у відповідності до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом N? 1026 Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 (далі - Наказ N? 1026), та доданий до оскаржуваної постанови, що вказано в графі N? 7, а також відповіддю на запит від ГСЦ РСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях, де зазначено, що ОСОБА_1 , після закінчення строку позбавлення права керування теоретичний та практичний іспит не склав.

У задоволенні позовних вимог представник відповідача просив відмовити.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.11.2024 Департамент патрульної поліції залучений до участі у справі як співвідповідач.

Згідно норми ст. 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер правовідносин в сфері оскарження діянь уповноважених осіб щодо притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, врегламентованих відповідними нормами КАСУ.

Відповідно до ч.1 ст. 20 КАСУ, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, серед іншого, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, котрі в свою чергу регламентуються положеннями КУпАП.

За умовами ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно ч. 4 чт. 220 КАСУ, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що 26.09.2024 о 01:15:50 інспектором 2 взводу 6 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову від про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3133667, відповідно до якої позивач ОСОБА_1 був визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 8-9). В п. 6 постанови зазначено, що 25.09.2024 о 23:55:56 в м. Харків, на вул. Г. Сковороди (Пушкінська), буд. 102, зупинено транспортний засіб згідно п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України». Перевіркою за базою ІПНП встановлено, що водій керував ТЗ, не маючи права керування таким ТЗ, чим порушив п. 2.1.а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

В той же час позивач ОСОБА_1 стверджує, що насправді обставини полягали в наступному. 25.09.2024 разом зі своїм знайомим військовослужбовцем ОСОБА_2 відпочивав у закладі громадського харчування «Старгород», на вул. Майка Йогансена у м. Харкові. Близько 22:00 за знайомим ОСОБА_2 приїхало військове керівництво, і він передав ключі і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на свій автомобіль позивачу, попросивши останнього передати їх знайомому, який приїде і відвезе автомобіль до його дівчини. О 22:23 на таксі приїхав знайомий ОСОБА_3 , якого позивач попросив по дорозі підвезти до дому позивача. По дорозі позивач вийшов з авто для справляння природніх потреб. В момент справляння природньої потреби, під`їхали працівники поліції, інспектор ОСОБА_4 склав на позивача постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Оскільки інспектор ОСОБА_4 склав постанову в своєму службовому авто, без участі позивача, позивач вважає таку постанову незаконною, а факти, викладені в ній, недостовірними.

Представника відповідача УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що 26.09.2024 о 23:55 в м. Харкові, по вулиці Григорія Сковороди, поблизу будинку 102, було виявлено транспортни засіб Mersedes-Benz E 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснював рух під час режиму комендантської години. Було вирішено здійснити зупинку вищевказаного транспортного засобу на підставі пункту сьомого частини першої статті 35 Закону України «про Національну поліцію». Однак, через деякий час даний транспортний засіб зупинився самостійно, а його водій з невідомих причин сидів за транспортним засобом. Варто зауважити, що поряд з транспортним засобом, а також в салоні транспортного засобу не було третіх осіб, які б могли здійснювати керування вищевказаним транспортним засобом. Інспектор підійшов до водія, ним виявився позивач - ОСОБА_1 , представився, пояснив причину звернення, а також довів до відома позивача нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. На підставі пункту другого частини першої статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», інспектором було висунуто вимогу до позивача про пред`явлення документів, що посвідчують його особу та відповідне право, а саме посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, відповідно. Ідентифікувавши особу позивача, його було перевірено інспектором за допомогою інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» та встановлено, що позивач був притягнутий до відповідальності за статтею 130 КУПАП та був позбавлений права керування транспортними засобами. Після закінчення терміну позбавлення права керування, позивач не здав теоретичний та практичний іспит для того, щоб поновити своє право керування. Таким чином, інспектор, встановивши, що позивач не має права керування, дійшов до висновку, що дана подія має цілісний склад адміністративного правопорушення, тому, у відповідності до статті 278 КУпАП, інспектор розпочав підготовку до розгляду справи. Після завершення підготовки до розгляду справи, інспектор, керуючись статями 279, 280 КУпАП, розпочав відносно позивача розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 126 КУПАП. Позивачеві в повному обсязі роз`ясненні його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУПАП. За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, інспектором встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 КУпАП, тому була винесена постанова серії ЕНА № 3133667.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

З відеозапису долученого до відзиву неможливо встановити, хто саме керував транспортним засобом.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, та відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України (заява № 21037/05) від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України (заява № 29644/10) від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» (заява № 12167/04) від 15.02.2013).

Позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечив факт порушення ним ПДР та вчинення адміністративного правопорушення. Зазначив, що оскаржувана постанова не вказує відомостей про будь-які докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про те, що він дійсно 25.09.2024 р. керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ E 320 AP4290К.

Позивач зазначає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки в матеріалах справи є відсутні докази перебування керування транспортним засобом позивачем 25.09.2024. Крім цього, позивач зазначає, що притягнення його до відповідальності мало відбуватись не на місці ймовірного вчинення правопорушення, а у відповідному структурному підрозділі УПП в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Судом враховано та надано оцінку тому факту, що в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне правопорушення як цього вимагає ч. 4 ст. 258 КУпАП, відповідно до норми якої, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1, 13 Закону України "Про Національну поліцію", поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Нормами ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм, необхідно прийти до висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що працівник поліції, який виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, а також відповідне управління поліції не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. ст. 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.ст.222-244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не його територіальний орган чи посадова особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах і від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі за №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а. В постанові сказано, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності. З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог до належного відповідача.

Таким чином належним відповідачем в межах даної справи є Управління патрульної поліції в Харківській області Департамент патрульної поліції, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до інспектора 2 взводу 6 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_4 слід відмовити.

Відповідачем не надано належних доказів на спростування вищенаведених доводів позивача та на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме щодо порушення останнім ПДР.

Згідно пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного право порушення.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що працівник поліції дійшов до передчасного висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, повно та всебічно не дослідивши всі обставини справи.

Згідно із ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст. 245 КАС України.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задоволити частково, скасувати постанову серії ЕНА № 3133667 від 26.09.2024 та закрити провадження у справі, в решті позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 6 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції лейтенанта поліції Євсєєва Максима Антоновича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задоволити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3133667 від 26.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, таке стягнення не може бути посилено.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Інспектор 2 взводу 6 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП лейтенант поліції Євсєєв Максим Антонович, 61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315А.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, 61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315А;

Відповідач: Департамент патрульної поліції, ЄРДПОУ 40108646, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Суддя М.В. Броницька