Справа № 275/1120/24
Суддя: Миколайчук П. В.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/1120/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року селище Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області

у складі головуючого судді Миколайчука П.В.,

при секретарі судових засідань Довгаленко О.І.,

за участю представника позивача Нестеренка М.М.

представника відповідача Дідик С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 26.09.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №1/433 якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказує, що з тексту постанови вбачається, що 11.08.2024 року ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 12.08.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що тоді до нього підійшли троє осіб у військовій формі та запитали його дані, особи представилися працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після надання анкетних даних йому вручили повістку без зазначення мети виклику та зобов`язали з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 вже на наступний день. Неприбуття у вказаний повістці день до ІНФОРМАЦІЯ_3 було розцінено як порушення законодавства про мобілізацію за наслідком чого і винесено оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказує, що відповідачем проігноровано та не враховано під час винесення оскаржуваної постанови того факту, що він є особою з інвалідністю ІII групи, проходить перекомісовку в лікарні, фізично не міг прибути у визначений день до ТЦК. Позивач також зазначив, що повістка йому була вручена з порушенням норм законодавства, а саме - Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Просив скасувати вказану постанову №1/433 від 29.09.2024.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21.10.2024 відкрито провадження у справі розгляд постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, указаною ухвалою судом постановлено витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріали щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Витребувані судом докази надані 13.11.2024.

Ухвалою суду від 14.10.2024 відповідачу було продовжено строк для подачі відзиву на адміністративний позов.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив позов задовольнити. Вказав, що повістка не містить реєстраційного номеру, не встановлено, хто саме її вручав, нема відеофіксації вручення, а тому й обов`язку в позивача приходити до ІНФОРМАЦІЯ_6 не виникло. Крім того, він є інвалідом, в серпні 2024 проходив перекомісію, тому фізично не зміг з`явитися на виклик.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позову, вказав, що повістка вручалась на місці, тому заповнена вручну й не містить реєстраційного номеру. Відеофіксація не надана, бо повістка отримана добровільно під підпис. Щодо мети явки до ТЦК, то вказана була зазначена на повістці, яку позивач суду не надав, крім того, під час воєнного встану обов`язок стати на обліку був у позивача за законом. Також вказала, що нема доказів неможливості неявки позивача до ТЦК, відомостей про інвалідність він не повідомляв, самостійно до ТЦК не з`являвся, і на даний час не є на обліку, а тому його розшук та притягнення до відповідальності є правомірним.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд приходить до наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом

Встановлено, що 26.09.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №1/433 якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (арк.спр.7), в якому зазначено, що гр. ОСОБА_1 11.08.2024 отримав повістку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 12.08.2024, однак у визначений день не з`явився, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Указаною Постановою №1/433 від 26.09.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП з підстав неявки до І першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_7 12.08.2024 за повісткою.

Згідно висновку КЛКК від 28.05.2024, ОСОБА_1 має вади здоров`я (а.с. 6).

Згідно довідки до акта МСЕК серії 12 ААГ № 636818 ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності з 19.06.2024 (а.с. 6).

Справа № 1/433 від 17.09.2024 заведена на ОСОБА_1 щодо адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 36). Згідно вказаних матеріалів справи ОСОБА_1 в розписці під підпис повідомлений про дату прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 12.08.2024 (а.с. 39), був оголошений в розшук в зв`язку з неприбуттям та 17.09.2024 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після доставки, 17.09.2024 отримав повістку про виклик на 26.09.2024 на розгляд справи, від дачі письмових пояснень відмовився (а.с.8).

Інших письмових доказів, пов`язаних з винесенням оскаржуваної постанови, матеріали справи не містять.

Норми права, застосовані судом та висновки суду

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі ст. 5 КАС України вбачається, що кожному гарантується право на захист його прав, свобод або законних інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. 1 ст. 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого ним рішення.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

У відповідності до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині 3 ст. 210-1 КУпАП визначена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ч.1 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Дана норма права є бланкетною, тобто закріплює лише загальні ознаки правила поведінки, а для їх встановлення необхідно керуватись положеннями інших нормативно-правових актів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період" затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено на всій території України воєнний стан, який триває і по теперішній час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" на всій території України оголошено проведення загальної мобілізації.

З огляду на викладене, з 24 лютого 2022 року на всій території Україні триває особливий період.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно п. п. 21, 23, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України від 16.05.2024 № 560 (далі- Порядок № 560), за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Судом встановлено, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_7 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, 11.08.2024 позивачу вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 12.08.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Про отримання даної повістки позивач особисто поставив підпис в розписці, про що свідчить відрізний корінець повістки, вказане не оспорював і сам позивач у позові. Так, з фотокопії розписки вбачається наявність частини печатки РТЦК, доказів того, що в позивача були обгрунтовані сумніви в особах працівники ТЦК, які її вручали не надано, також позивач не надав і саму повістку, вручену йому 11.08.2024, чим не довів свої тверджень про не зазначення на ній підстав для виклику на 12.08.2024.

Суд констатує, що у даному спорі під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що він з поважних причин не з`явився саме 12.08.2024 за повісткою ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, усні доводи позивача про фізичну неможливість явки не підтверджені іншими належними доказами, сам факт інвалідності чи потреби в проходженні перекомісії у викликаний день (що також не підтверджене) не можуть слугувати підставами для ігнорування виклику до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач не надав доказів поважності причин неявки саме 12.08.2024 до РТЦК, передбачених п. 23 Порядку № 560, а також не надав доказів явки до РТЦК добровільно в будь який послідуючий день аж до доставки в РТЦК в ході розшуку.

Суд критично ставиться до тверджень представника позивача про те, що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було ігноровано медичні документи позивача при розгляді справи, оскільки суду не було надано відомостей про їх надання позивачем для врахування при розгляді справи за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, хоча про розгляду справи 26.09.2024 позивач був повідомлений завчасно розпискою 17.09.2024, а тому мав всі можливості надати докази на свій захист. Крім того, і в своїх письмових поясненнях від 17.09.2024 позивач не надав жодних аргументів чи пояснень його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою від 11.08.2024 чи наявності поважних причин для такої, тому його твердження в позові суд оцінює критично.

Щодо доводів про порушення при процедурі вручення повістки, то вказані суд також відхиляє, оскільки відсутність реєстрації повістки не спростовує висновок про її вручення та обізнаність позивача з обов`язком явки на виклик.

Відсутність відеофіксацї вручення повістки суд не вважає таким, що вказує на незаконність її вручення та незаконність оскаржуваної постанови, оскільки згідно п. 41 Порядку № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Тобто відеозапис є окремим, самостійним підтвердженням вручення повістки, нарівні з врученням під особистий підпис, що і мало місце у даній справі. Крім того, відповідна Інструкція із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації (затверджену Наказом МО України від 06.08.2024 № 532), яка визначає проведення відеофіксації при спілкування працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 з військовозобов`язаними, набрала чинності з 11.10.2024, тобто після подій 11.08.2024.

Дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами законність оскарженої постанови, яка винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а доводи позивача не спростовують викладені у постанові висновки.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому суд вважає, що оскаржувану постанову №1/433 від 26.09.2024 слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Розподіл судових витрат

Згідно із положеннями ст.139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні і підстав для стягнення з відповідача судових витрат у справі.

Керуючись, ст. ст. 7, 9, 210-1, 251, 265-2, 278 - 280, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 19-20, 77, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Постанову №1/433 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 26.09.2024 щодо ОСОБА_1 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 .

Суддя П.В. Миколайчук