Справа № 380/22733/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/22733/23 пров. № А/857/17723/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року (судді Москаля Р.М., ухвалене у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/22733/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє представник ОСОБА_2 28.09.2023 звернулася в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.08.2023 № 464 «Про результати службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину», визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.08.2023 № 493 «Про результати службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зазначає, що відповідачем порушені вимоги закону щодо порядку призначення, проведення службового розслідування, прийняття рішення за його результатами. Так, Спірний наказ від 23.08.2023 № 464 містить посилання на результати службового розслідування, призначеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2023 № 807 «Про призначення службового розслідування відносно самовільного залишення частини капітаном ОСОБА_3 », проведеного офіцером відділення з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Спірний наказ від 31.08.2023 № 493 містить посилання на результати службового розслідування, призначеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.08.2023 № 830 «Про призначення службового розслідування відносно самовільного залишення частини капітаном ОСОБА_3 », проведеного офіцером відділення з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 . Разом з цим, в установлений Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608), спосіб Відповідачем службові розслідування за фактами, наведеними у спірних наказах Відповідача №№ 464, 493, не призначались, накази від 15.08.2023 № 807, від 21.08.2023 № 830 не видавались, а самі службові розслідування не проводились. На запит представника Позивача (вих № 903 від 07.09.2023) щодо підстав видачі наказів від 15.08.2023 № 807, від 21.08.2023 № 830, результатів проведених на їх виконання службових розслідувань, надання копій наказів та відповідних матеріалів службових розслідувань Відповідач не підтвердив ані факт видачі наказів №№ 807, 830, ані факт проведення службових розслідувань, ані факт складання за їх результатами відповідних Актів. У порушення вищенаведених вимог Порядку № 608 Відповідачем не забезпечено всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність проведення службового розслідування обставин вчиненого правопорушення, з`ясовування обставин, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника. Позивача не повідомили про призначення та проведення стосовно неї службових розслідувань, на результати яких посилається Відповідач у спірних наказах №№ 493, 464. Також в порушення вимог пункту 3 розділу IV Порядку № 608 Позивачу не забезпечено право знати підстави проведення службових розслідувань, а також давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення. У порушення пункту 1 розділу VI Порядку № 608 Відповідач прийняв рішення про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності без розгляду актів та матеріалів службового розслідування, аналізу доказів факту вчинення Позивачем дисциплінарних правопорушень, доведеності її вини. Командиром військової частини НОМЕР_1 без розгляду та аналізу актів та матеріалів службових розслідувань, з`ясування ставлення та пояснень Позивача, ухвалені рішення про застосування конкретних видів дисциплінарних стягнень. Таким чином, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведений факт проведення в установленому законом порядку службових розслідувань, на результати яких посилається Відповідач у спірних наказах №№ 493, 464, не доведено забезпечення прав Позивача, як військовослужбовця, стосовно якої проводились розслідування. Суд не надав належної та правильної оцінки доводам Позивача, викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив на неї. Як зазначив Відповідач у відзиві на позовну заяву, суть вчинених Позивачем порушень військової дисципліни, що стали підставою для видачі спірних наказів, полягає у «відсутності на військовій службі без поважних причин з 15.08.2023 по 18.08.2023 та з 20.08.2023 по 01.09.2023, невиконанні покладених на неї функціональних обов`язків, використанні службового час на власний розсуд». Разом з цим, спірні накази № 464 від 23.08.2023 та № 493 від 31.08.2023 не містять відомостей про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності саме за цими фактами порушення нею військової дисципліни. Як вбачається з спірних наказів, у провину Позивачці закидається порушення вимог статей 11, 12, 83 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Спірні накази не містять відомостей які саме з наведених обов`язків військовослужбовця або начальника служби бригади Позивач не виконала або порушила. Акт службового розслідування, складений 23.08.2023 офіцером відділення МПЗ в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 на виконання наказу від 15.08.2023 № 807 (далі Акт № 807), Акт службового розслідування, складений 31.08.2023 офіцером відділення МПЗ в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 та виконання наказу від 21.08.2023 № 830 (далі Акт № 830), не містять відомостей у чому саме полягає порушення Позивачем вимог статей 11, 12, 83 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Ані Акти №№ 807,830, ані спірні накази №№ 464,493 не містять відомостей у чому саме полягає «невиконання Позивачем покладених на неї функціональних обов`язків, використання нею службового час на власний розсуд». Фактично, як вбачається з Актів службового розслідування №807 та № 830, Позивач «перебувала у самовільному залишенні військової частини з 15.08.2023 по 18.08.2023 та з 21.08.2023 по 31.08.2023 без поважних причин в умовах воєнного стану». Разом з цим, у зазначених Актах службового розслідування відсутні відомості щодо встановлених обставин залишення Позивачем військової частини у зазначені періоди, а також порушення нею встановленого порядку залишення військової частини. Так, Акт службового розслідування № 807 та додані до нього матеріали містять лише посилання на те, що: згідно наказу №267 ОСОБА_1 самовільно залишила в/ч в районі тимчасової дислокації ( АДРЕСА_1 ); згідно наказу № 270 ОСОБА_1 самостійно прибула у район виконання завдань в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ); згідно пояснень ОСОБА_6 у стройовій частині відсутня інформація про місця знаходження ОСОБА_1 з 14.08.2023 до 18.08.2023; згідно пояснень ОСОБА_7 він не бачив ОСОБА_1 з 11.08.2023; згідно пояснення ОСОБА_8 ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці 15.08.2023, службову характеристику, складену начальником відділення МПЗ ОСОБА_9 . Акт службового розслідування №830 та додані до нього матеріали містять лише посилання на пояснення військовослужбовців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які взагалі з Позивачем не були знайомі та, згідно матеріалів перебувають у місті Чугуєв Харківської області, у той час, як у провину Позивачу ставить її відсутність на території військової частини у АДРЕСА_1 . Крім цього, сам текст пояснень є ідентичним за змістом (слово в слово), що викликає сумніви у правдивості та об`єктивності відомостей, що у них зазначені. Разом з цим, з Акту № 807 та доданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 самостійно 18.08.2023 повернулася у місце розташування в/ч НОМЕР_1 , що суперечить висновкам службового розслідування про вчинення нею самовільного залишення військової частини у тому числі 18.08.2023. Матеріали службового розслідування не містять доказів покладання на ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обов`язків по контролю за місцем перебування ОСОБА_1 та виконання нею обов`язків військової служби, що викликає сумніви щодо об`єктивності та правдивості їх свідчень про відсутність ОСОБА_1 15.08.23, 16.08.23, 17.08.23, 21.08.23-31.08.23 у місці розташування військової частини ( АДРЕСА_1 ). ОСОБА_1 станом на 15.08.2023 перебувала на посаді начальника служби 42 ОМБ, підпорядковувалась безпосередньо командиру бригади. До складу служби, яку очолювала ОСОБА_1 , входила лише одна жінка- військовослужбовець, яка під час розслідування не опитувалась. До матеріалів службового розслідування (акт № 807) приєднаний Акт про відмову надавати пояснення від 19.08.2023, складений офіцером відділення МПЗ ОСОБА_5 та підписаний ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , які раніше давали свідчення про відсутність ОСОБА_1 у місці перебування в/ч, що викликає сумніви у достовірності відомостей, наведених у Акті. Сама ОСОБА_1 заперечує факт пропозиції їй надати пояснення щодо обставин, за якими розпочато службове розслідування та відмови надати такі пояснення. Матеріали Акту № 830 взагалі не містять доказів того, що під час проведення службового розслідування, складання та затвердження Акту № 830 Позивачу взагалі не дали можливість скористатися правом на надання письмових вказівок. ОСОБА_1 не виключає, що у вказаний період вона могла бути відсутньою за місцем тимчасового базування особового складу бригади, але з поважних причин, а саме - через крайню необхідність, пов`язану з необхідністю збереження життя та здоров`я хворої мами, яка потребувала постійного стороннього догляду. Відповідач не заперечує, що до складу сім`ї Позивачки входить лише вона та ї мати, ОСОБА_14 , 1947 року народження, особа з інвалідністю 2 групи. Аналогічно, Відповідачем не заперечується, що у 2023 році стан здоров`я ОСОБА_14 значно погіршився, що стало підставою для встановлення їй 13.06.2023 статусу особи з інвалідністю 2 групи безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 12 ААГ № 372501. Внаслідок погіршення стану здоров`я, ОСОБА_14 потребувала постійного догляду, який, крім, як Позивачці, здійснювати було нікому. Протягом червня-серпня 2023 року Позивачка використала всі можливі відпустки (щорічну, додаткову, без збереження грошового забезпечення) через необхідність організації медичної допомоги та догляду за хворою матір`ю. Факти здійснення Позивачкою постійного догляду за ОСОБА_14 підтверджується копіями Акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 23.05.2023 та Акту встановлення факту здійснення догляду від 13.07.2023. Факт необхідності надання постійної медичної допомоги ОСОБА_14 підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого (№2663) та медичної карти амбулаторного хворого денного стаціонару (№ 616). Саме через необхідність забезпечення матері термінової та невідкладної медичної допомоги, підтримання її життєдіяльності Позивачка вимушена була перебувати у місті Золочів Львівської області 16.08.2023 (15.08.2023 та 17.08.2023 - час у дорозі з міста Слов`янська до міста Золочів та назад) та з 21.08.2023 по 30.08.2023 (20.08.2023 та 31.08.2023 - час у дорозі з міста Слов`янська до міста Золочів та назад). Так, згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого денного стаціонару №616 ОСОБА_14 23.08.2023 перебувала на прийомі у сімейного лікаря, лікаря-травматолога та лікаря-окуліста з діазнозом «ІХС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню, цукровий діабет ІІ ступеню, лівобічний коксартроз ІІ ступеню». Згідно Висновку ЛКК КНП «Золочівська центральна районна лікарня» № 707 ОСОБА_15 28.08.2023 була оглянута членами ЛКК на предмет встановлення висновку щодо підстав для здійснення постійного стороннього догляду. Відповідно до висновку ЛКК ОСОБА_15 через погіршення стану здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Саме через необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, Відповідачем було підготовлено відповідне подання від 17.07.2023 про звільнення Позивача з військової служби у запас відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Відповідно до наказу від 29.08.2023 № 566 (по особовому складу) ОСОБА_1 і була звільнена у запас у зв`язку із здійснення постійного догляду за хворою матір`ю відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «про військовий обов`язок та військову службу». Про необхідність періодичного тимчасового залишення місця розташування військової частини у період з 15.08.2023 по 31.08.2023 Позивачка попереджала свого безпосереднього начальника - командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 та отримувала від нього усні дозволи на короткочасне залишення місця дислокації військової частини з метою відвідування хворої матері за місцем її мешкання (місто Золочів Львівської області) у вказаний період. За таких умов, залишення ОСОБА_1 військової частини у вказаних період було пов`язане з перебуванням її у стані крайньої необхідності, пов`язаній з необхідністю збереження життя та здоров`я її матері - ОСОБА_14 . Таким чином, висновок службового розслідування про самовільне залишення військової частини без поважних причин є таким, що не відповідає обставинам справи. Аналогічно, не відповідають обставина справи про особисту недисциплінованість Позивача та низький рівень морально-ділових якостей. Відповідно до подання на звільнення, підписаного 21.07.2023 командиром 42 ОМБ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковником ОСОБА_17 (прямий начальник) ОСОБА_1 «за час проходження військової служби зарекомендувала себе. Як офіцер, який спроможний якісно виконувати посадові обов`язки. Інтереси служби ставить вище особистих. На критику реагує правильно, вміє нести відповідальність за прийняті рішення та свої вчинки. За характером врівноважена, витримана, розсудлива. Вміє виділити в роботі головне, будь-яку доручену справу доводить до кінця. Завжди уважна до проблем, які торкаються людей. Вирішує їх найкращим чином, враховує в роботі думки та пропозиції підлеглих. Скромна, проста та доступна в спілкуванні. У товаристві має повагу та авторитет». За таких умов, викликають сумніви в об`єктивності та достовірності відомості про особисті якості Позивача, наведені у службовій характеристиці від 16.08.2023, копії якої приєднані до матеріалів службових розслідувань. Фактично на військовій службі Позивач перебувала з 1997 року до 29.08.2023, у тому числі, з 06.05.2023 - на посаді начальника служби зв`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 . Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) № НОМЕР_2 від 29.08.2023 (зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2023 № 284). Позивач звільнена у запас за підпунктом «г» (за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, останнім днем перебування Позивача на військовій службі вважається саме 29.08.2023.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.08.24 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходила військову службу по контракту з 1997 року до 01.09.2023 у складі Збройних Сил України.

Наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) № 566 від 29.08.2023 звільнена у запас за підпунктом "г" (за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком МСЕК) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №284 від 01.09.2023 виключена зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 01.09.2023 року (а.с. 10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.08.2023 року № 807 "Про призначення службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину" призначено проведення службового розслідування з метою уточнення умов і причин, що сприяли вчиненню такого правопорушення, а також встановлення ступеню вини особи, чиї дії або бездіяльність стали причиною його вчинення (а.с. 62). Підставою для прийняття наказу № 807 слугував рапорт заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_18 від 15.08.2023 № 7923 (а.с. 61).

23.08.2023 року за результатами проведеного службового розслідування складений акт службового розслідування (а.с. 54-60) такого змісту: 15.08.2023 року з доповіді заступника командира військової частини НОМЕР_3 з морально - психологічного забезпечення - начальника відділення морально - психологічного забезпечення майора ОСОБА_19 (рапорт вх. № 7923 від 15.08.2023р.) стало відомо відносно самовільного залишення військової частини в районі тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), вчинене капітаном ОСОБА_20 , начальником служби зв`язків з громадськістю військової частини. НОМЕР_1 . Пошукові заходи повні позитивних результатів не дали.

18.08.2023 року з доповіді заступника командира військової частини НОМЕР_3 з морально - психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_19 (рапорт вх. №8049 від 18.08.2023р.) стало відомо про факт повернення до військової частини. НОМЕР_1 в район виконання завдань (м. Слов`янськ Донецької області) капітана ОСОБА_21 , начальника служби зв`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до розпорядження ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " № 160/1/3076т від 04.06.2023 року, військова частина НОМЕР_1 знаходиться в зоні виконання Зонових завдань в Донецькій області. На виконання вимог Інструкції про порядок надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні а військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України № 604 від 29 листопада 2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 було надіслано довідку-доповідь № 6912 від 15.08.2023 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 "Відносно самовільного залишення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_20 ". 18 серпня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 було надіслано довідку-доповідь № 6987 від 18.08.2023 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 "Відносно повернення до військової частини НОМЕР_3 військовослужбовця військової служби за контрактом капітана ОСОБА_21 ". Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 но стройовій частині) від 20.05.2023 № 160 капітан ОСОБА_1 , військовослужбовець військової служби за контрактом, зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника служби зав`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 і вважається таким, то з 20 травня 2023 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.08.2023 №267 капітан ОСОБА_1 , начальник служби зав`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що 15 серпня 2023 року самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 в районі тимчасової дислокації ( АДРЕСА_1 ), у зв`язку із чим з 15 серпня 2023 року визнана безпідставно відсутньою. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2023 №270 капітан ОСОБА_1 , начальник служби зав`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 вважається такою, що 18 серпня 2023 року самостійно прибула після самовільного залишення, військової частини у район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) і зарахована до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій. В своїх поясненнях помічник начальника стройової частини капітан ОСОБА_22 вказав, що виконуючи усну вказівку начальника штабу, щодо збору зразків підписів посадових осіб військової частини. Здійснюючи телефонний дзвінок до начальника служби зав`язків з громадськістю капітана ОСОБА_1 , про те з 14.08.2023 вона не відповідає на дзвінки. Будь-якої інформації з приводу її місця знаходження в стройовій частині була відсутня. Офіційних підстав щодо її відсутності на військовій службі не має у зв`язку із чим було зроблено доповідь заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально - психологічного забезпечення майору ОСОБА_23 ПОП`ЮКУ відносно самовільного залишення частини даним військовослужбовцем. 18 серпня 2023 року капітан ОСОБА_1 самостійно прибула після самовільного залишення військової частини у район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). В своїх поясненнях помічник командира з правової роботи - начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_24 вказав, що 11.08.2023 року біля 10.00 год, до нього звернулась із проханням про надання роз`яснень щодо оформлення додаткових документів, необхідних для її звільнення з військової служби начальника відділу зав`язків з громадськістю капітана ОСОБА_25 . Він все детально їй розказав, після чого вона пішла. Після 11.08.2023 капітана ОСОБА_25 він більше не бачив на службі. 18 серпня 2023 року капітан ОСОБА_1 самостійно прибула після самовільного залишення військової частини у район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). 3.8. В своїх поясненнях старший офіцер відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_26 підтвердив факт відсутності на службі 15.08.2023 капітана ОСОБА_25 . А 18 серпня 2023 року капітан . ОСОБА_1 самостійно прибула після самовільного залишення військової частини у район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). 3.9. Відповідно до службової характеристики на капітана ОСОБА_25 , складеної заступником командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальником відділення морально-психологічного забезпечення майором ОСОБА_27 , капітан О.ПРИХОДЬКО зарекомендувала себе з негативної сторони. 3.10. Відповідно до медичної характеристики, виданої начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 майором медичної служби ОСОБА_28 , капітан ОСОБА_25 за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 за медичною допомогою не зверталась. У наданні пояснення капітан ОСОБА_1 відмовилась. З її слів провину свою не визнає. Неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась

Таким чином, відповідно до обставин, які були встановлені в ході проведення службового розслідування, капітан ОСОБА_25 перебувала у самовільному залишенні частини з 15.08.2023 року по 18.08.2023 року, без поважних на те причин в умовах воєнного стану. Виходячи із вищевикладеного запропоновано: 1. Службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.08.2023 № 807 "Про призначення службового розслідування відносно капітана ОСОБА_29 , яка самовільно залишила військову частину" вважати завершеним. 2. За самовільне залишення місця служби без поважних, причин, порушення військової дисципліни та вимог ст. 11, 12, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України капітана ОСОБА_21 розглянути питання щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини в період з 15.08,2023 по 18.08.2023 року.»

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 464 (а.с.8) за самовільне залишення місця служби без поважних причин, порушення військової дисципліни та вимог статей 11, 12, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України капітана ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності - оголосити "сувору догану".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.08.2023 року № 830 "Про призначення службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину" призначено проведення службового розслідування з метою уточнення умов і причин, що сприяли вчиненню такого правопорушення, а також встановлення ступеню вини особи, чиї дії або бездіяльність стали причиною його вчинення (а.с. 106).

Підставою для прийняття наказу № 830 слугував рапорт заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_18 від 21.08.2023 № 8215 (а.с.105).

31.08.2023 року за результатами проведеного службового розслідування складений акт службового розслідування (а.с. 100-104) такого змісту: 20.08.2023 року з доповіді заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально - психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_30 (рапорт вх. № 8190 від 20.08.2023р.) стало відомо про самовільне залишення військової частини в районі тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), капітаном ОСОБА_20 , начальником служби зав`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 . Пошукові заходи позитивних результатів не дали.

3. Обставини та факти, що були встановленні під час проведення службового розслідування.

3.1. Відповідно до розпорядження ОСУ В "Хортиця" №160/1/3076т від .2023 року, військова частина НОМЕР_1 знаходиться в зоні виконання бойових завдань в Донецькій області.

3.2. На виконання вимог Інструкції про порядок надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні військові адміністративні правопорушення, порушення військової і дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України № 604 від 29 листопада 2018 року командиром військової частини НОМЕР_1 було надіслано довідку-доповідь № 7088 від 21.08.2023 року начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 "Відносно самовільного залишення частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_20 ".

3.3. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.05.2023 № 160 капітан ОСОБА_1 , військовослужбовець військової служби по контракту, зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду начальника служби зав`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 і вважається таким, шо з 20 травня 2023 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.

3.4. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 стройовій частині) від 21.08.2023 № 273 капітан ОСОБА_1 , начальник служби зав`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що 21 серпня 2023 року самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 в районі тимчасової дислокації ( АДРЕСА_1 ), у зв`язку із чим з 21 серпня 2023 року визнана безпідставно відсутньою.

3.5. В своїх поясненнях офіцер служби зв`язків з громадськістю військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_31 підтвердив факт відсутності на службі капітана ОСОБА_25 з 21.08.2023 по теперішній час.

3.6. В своїх поясненнях офіцер відділення морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_32 підтвердила факт відсутності на службі капітана ОСОБА_25 з 21.08.2023 по теперішній час.

3.7. В своїх поясненнях офіцер відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_33 підтвердив факт відсутності на службі капітана ПРИХОДЬКО з 21.08.2023 по теперішній час.

5. Неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, шо трапилась

Таким чином, відповідно до обставин, які були встановлені в ході і доведення службового розслідування, капітан ОСОБА_25 самовільно залишила військову частину з 21.08.2023 року по теперішній час, без поважних на те причин, в умовах воєнного стану.

Виходячи із вищевикладеного запропоновано: 1. Службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.08.2023 № 830 "Про призначення службового розслідування відносно капітана ОСОБА_29 , яка самовільно залишила військову частину" вважати звершеним. 2. За самовільне залишення .місця служби без поважних причин, порушення військової дисципліни та вимог ст. 11, 12, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України капітана ОСОБА_21 розглянути питання щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності."

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2023 № 493 (а.с. 9) за самовільне залишення місця служби без поважних причин, порушення військової дисципліни та вимог статей 11,12,83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України капітана ОСОБА_1 розглянути питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності після повернення на службу.

Вважаючи накази командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2023 № 464 «Про результати службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину» та від 31.08.2023 № 493 «Про результати службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину» протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, що триває по даний час.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.12.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону №389-VIII).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частинами 2, 3, 4, 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби серед, яких вказана військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями частини 2 статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтею 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до статті 9 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацами 2, 4 статті 11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Як передбачено статтею 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до статей 28-30 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно статті 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби визначено, що за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: - призначення на посаду і звільнення з неї; - присвоєння військового звання; - вручення нагороди; - відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування (стаття 40 Статуту внутрішньої служби).

Згідно статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Стаття 83 Статуту внутрішньої служби встановлює, що Начальник служби бригади зобов`язаний: знати вимоги статутів, наказів, порадників та інструкцій щодо організації керівництва службою, додержуватися їх у службовій діяльності; брати участь у розробленні планів бойової та мобілізаційної готовності, бойової підготовки та організовувати їх виконання відповідно до своєї спеціальності; керувати діяльністю служби і бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів, підтримувати в них внутрішній порядок; знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу служби і безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів, проводити з ними індивідуально-виховну роботу; проводити заняття з військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу та підрозділами бригади зі своєї спеціальності, здійснювати заходи щодо підготовки відповідних класних спеціалістів; вживати заходів щодо охорони державної таємниці; знати наявність і стан, а також будову і правила експлуатації (використання) озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби; своєчасно проводити заходи щодо метрологічного забезпечення озброєння, бойової та іншої техніки, обладнання та майна служби і підпорядкованих підрозділів; здійснювати контроль та вживати заходів для забезпечення надійної охорони підпорядкованого складу, а також озброєння і техніки підпорядкованого підрозділу; стежити за справністю озброєння, бойової та іншої техніки і матеріальних засобів зі своєї служби в підрозділах бригади і на підпорядкованому складі, організовувати їх правильну експлуатацію (використання) та забезпечувати при цьому виконання вимог безпеки; здійснювати контроль за ощадливим витрачанням і правильністю використання пального та мастильних матеріалів в озброєнні, бойовій та іншій техніці служби; вести облік і складати звітність у встановленому порядку, щомісяця проводити з підрозділами і підпорядкованим складом бригади звірку облікових даних, в установлені терміни проводити перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; своєчасно подавати заявки на озброєння, бойову та іншу техніку і матеріальні засоби для своєї служби, здійснювати їх одержання, зберігання, видачу в підрозділи і своєчасно поновлювати (освіжати) непорушний запас; організовувати ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна) зі своєї служби в бригаді, контролювати якість і терміни його проведення, своєчасно забезпечувати здавання в ремонт озброєння, бойової та іншої техніки (майна), які не можуть бути відремонтовані своїми силами; брати участь у розробленні планів проведення паркового і парко-господарського днів; оглядати озброєння, бойову та іншу техніку служби, що надходять у бригаду та відправляються з бригади; вживати заходів для запобігання надзвичайним подіям під час експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки і використання матеріальних засобів зі своєї служби, виявляти причини цих подій і забезпечувати їх усунення; здійснювати контроль за виконанням вимог пожежної безпеки в підпорядкованих підрозділах і службі, а також заходи щодо охорони довкілля; перевіряти несення бойового чергування і служби добовим нарядом згідно з графіком, затвердженим командиром бригади; керувати роботами з обладнання навчально-матеріальної бази відповідно до своєї спеціальності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, а також порядок вибуття та прибуття військовослужбовців у відпустки регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 145 Положення № 1153/2008 військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою: - навчання на курсах, проходження зборів, вступу до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти;- участі у заходах, пов`язаних із підготовкою військ (сил); - забезпечення охорони, супроводження і доставки військових вантажів, озброєння, військової техніки та інших матеріальних засобів; - супроводження нарочних з таємними документами і матеріалами або як нарочні; - супроводження (за потреби) окремих військовослужбовців, хворих або команд військовослужбовців та конвоювання заарештованих і засуджених; - отримання нагород; - участі в засіданнях судів або прибуття за викликом органів досудового розслідування; - участі в планових заходах (збори, семінари, засідання, наради тощо); - ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; - виконання обов`язків військової служби у складі військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в антитерористичних операціях; - реабілітації за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), пов`язаних з виконанням ними обов`язків військової служби, та забезпечення супроводження таких військовослужбовців, а також для проходження психологічної, медико-психологічної реабілітації; - в інших випадках за викликом (розпорядженням) старших командирів. Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

Відповідно до пункту 180 Положення № 1153/2008 військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творчі відпустки; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою; 5) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

В особливий період військовослужбовцям надаються відпустки, визначені пунктами 17, 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії військовослужбовцям, відрядженим до військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в антитерористичних операціях, надаються командирами таких військових частин за місцем тимчасового виконання службових обов`язків. Посадова особа, яка надала такі відпустки, письмово інформує про це командира військової частини, який направив військовослужбовця у відрядження.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Порядок надання відпусток військовослужбовцям, звільненим з військової служби у зв`язку з демобілізацією або з вислугою встановлених строків військової служби за призовом, визначається Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (пункт 186 Положення № 1153/2008).

Облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин. Після прибуття до місця проведення відпустки військовослужбовці зобов`язані стати на облік, а в разі вибуття - знятися з обліку в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України (пункти 188-189 Положення № 1153/2008).

Апелянт у своїх апеляційних вимогах вказує, що протягом червня-серпня 2023 року використала всі можливі відпустки (щорічну, додаткову, без збереження грошового забезпечення) через необхідність організації медичної допомоги та догляду за хворою матір`ю, однак згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №284 від 01.09.2023, яким капітан ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 01.09.2023, в наказі вказується про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення тривалістю 14 календарних днів за 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», як учаснику бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_4 від 02.08.2019), та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік тривалістю 10 календарних днів (а.с. 10 зворот). Доказів зверненням із письмовим рапортом про надання одного із видів невикористаних відпусток до командира військової частини матеріали справи не містять, а тому відповідні доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються вказаним наказом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.

Згідно із статтею 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

З урахуванням вказаного нормативного регулювання колегія суддів вважає, що враховуючи вимоги статті 7 Дисциплінарного статуту та статті 31 Статуту внутрішньої служби, повноваження накладати дисциплінарні стягнення на ОСОБА_1 під час виконання неї своїх посадових обов`язків мав тільки прямий командир - командир Військової частини НОМЕР_1 , яким і прийнято наказ від 23.08.2023 № 464 «Про результати службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину» та наказ від 31.08.2023 № 493 «Про результати службового розслідування відносно капітана ОСОБА_1 , яка самовільно залишила військову частину».

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до положень статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно статей 85, 86 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608).

Пунктом 2 роздiлy І Порядку № 608 визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608, службове розслідування проводиться для встановлення: - неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; - причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; - порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; - причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до вимог пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до вимог пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Пункту 13 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачає, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Згідно з пунктами 1, 5, 6 розділу V Порядку № 608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, Розділу VІ Порядку № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для проведення службового розслідування стала доповідь заступника командира військової частини НОМЕР_3 з морально - психологічного забезпечення - начальника відділення морально - психологічного забезпечення майора ОСОБА_18 від 15.08.2023. Факт відсутності на службі підтверджується поясненнями помічника начальника стройової частини капітан ОСОБА_6 , який вказав, що виконуючи усну вказівку начальника штабу, щодо збору зразків підписів посадових осіб військової частини, здійснюючи телефонний дзвінок до начальника служби зав`язків з громадськістю капітана ОСОБА_1 , про те з 14.08.2023 вона не відповідає на дзвінки. Будь-якої інформації з приводу її місця знаходження в стройовій частині була відсутня. Офіційних підстав щодо її відсутності на військовій службі не має у зв`язку із чим було зроблено доповідь заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально - психологічного забезпечення майору ОСОБА_23 ПОП`ЮКУ відносно самовільного залишення частини даним військовослужбовцем. 18 серпня 2023 року капітан ОСОБА_1 самостійно прибула після самовільного залишення військової частини у район виконання завдань військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )

Доказів в спростування такого факту позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Аналізуючи наведені представником позивача заперечення щодо відсутності факту наявності у діях ОСОБА_1 встановленого під час службового розслідування правопорушення, що виразилося у самовільному залишенні військової частини, колегія суддів враховує наступне.

В ході службових розслідувань встановлено, що ОСОБА_1 15.08.2023 не прибула до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується рапортом заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_18 від 15.08.2023 № 7923. На військову службу до військової частини НОМЕР_1 прибула 18.08.2023 року (рапорт № 8049 від 18.08.2023). Так само позивачка була відсутня за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 у період із 21.08.2023 по 01.09.2023, що підтверджується рапортами заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_18 № 8190 від 20.08.2023 та № 8738 від 01.09.2023 та наданими під час службового розслідування поясненнями.

Суд звертає увагу, що нормами Положення № 1153/2008 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України чітко регламентовано порядок вибуття військовослужбовців з військової частини у відпустку, відрядження чи у інших випадках, та повернення їх до місця несення служби. Так, відповідно до пунктів 145, 146, 148 розділу V Положення № 1153/2008 військовослужбовці направляються у відрядження на підставі наказу командира (начальника) військової частини або старшого командира (начальника); військовослужбовцю видається посвідчення про відрядження встановленого зразка. Відповідно до розділу VІІІ Положення № 1153/2008 відпустки військовослужбовцям надаються наказом командира про надання відпустки винесеним на підставі рапорту військовослужбовця.

При цьому, у матеріалах службового розслідування відсутні будь-які відомості про те, що позивачка зверталася із рапортами до командира військової частини про надання їй одного із видів відпустки чи направлення її у відрядження чи інші докази, що свідчили б про поважність причин залишення військової частини. Так само відсутні і відповідні накази командира військової частини.

Крім того, варто звернути увагу і на те, що факт самовільного залишення військової частини не лише не заперечується, а особисто підтверджується позивачкою у її заявах по суті справи (а.с. 149-153), де вона стверджує, що вимушена була перебувати у місті Золочів Львівської області 16.08.2023 (15.08.2023 та 17.08.2023 - час у дорозі з міста Слов`янська до міста Золочів та назад) та з 21.08.2023 по 30.08.2023 (20.08.2023 та 31.08.2023 - час у дорозі з міста Слов`янська до міста Золочів та назад) через необхідність забезпечення своїй матері термінової та невідкладної медичної допомоги, підтримання її життєдіяльності.

Отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що повідомлені позивачкою обставини підтверджують її місцезнаходження у період із 15.08.2023 по 18.08.2023 та із 21.08.2023 по 01.09.2023, проте жодним чином спростовують вину позивачки в самовільному залишенні місця служби, адже позивачка не заперечує факту вибуття із військової частини із порушенням встановленого порядку без оформлення належних документів (наказу командира про надання відпуски/відрядження).

Доводи позивачки про отримання усного дозволу від безпосереднього начальника - командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_34 на тимчасове залишення місця дислокації військової частини НОМЕР_1 не підтверджуються будь якими доказами, оскільки такі спростовуються фактом призначення командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_35 службових розслідувань (накази № 807 від 15.08.2023 та № 830 від 21.08.2023), а також притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за самовільне залишення військової частини (накази № 464 від 23.08.2023 та № 493 від 31.08.2023).

Варто зауважити, що військова служба є службою особливого характеру, тому військовослужбовці в силу свого статусу повинні беззаперечно дотримуватися встановленого порядку проходження такої служби і діяти відповідно до встановленого законом порядку. Тому військовослужбовці не можуть залишати місце проходження служби всупереч визначеному порядку без належних документів, передбачених законодавством, тим більше в умовах воєнного стану. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач довів вину ОСОБА_1 у неналежному виконанні службових обов`язків, що виразилося у самовільному залишенні військової частини за період із 15.08.2023 по 18.08.2023 та з 21.08.2023 по 01.09.2023.

Щодо порушення процедури проведення службового розслідування суд враховує таке: аргументи позивачки про те, що службові розслідування не призначались відповідачем, накази від 15.08.2023 № 807, від 21.08.2023 № 830 не видавались, а самі службові розслідування не проводились, акти за їх результатами відсутні, спростовуються наявними у справі матеріалами службових розслідувань, що були долучені до справи відповідачем разом із відзивом на позовну заяву.

Відсутність доказів ознайомлення позивачки із наказами від 23.08.2023 № 464 та від 31.08.2023 № 493, прийнятих за результатами службових розслідувань, є порушенням Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, котре, разом з тим, не є підставою для скасування спірних наказів. Оскільки суд першої інстанції поновив позивачці строк звернення із позовом про оскарження цих наказів, це порушення не вплинуло на її права. Щодо можливості надати пояснення, то суд констатує, що позивачка не долучила до судової справи доказів нагальної необхідності її перебування в місті Золочів у дні, що кваліфіковані відповідачем як самовільне залишення частини (напр., госпіталізація матері тощо). Позивачка не повідомила суду будь-яких інших обставин, які хотіла б повідомити під час проведення службового розслідування, що могли б змінити висновки відповідача за наслідками оцінки встановлених в ході службового розслідування обставин. Перевіряючи вплив зазначених порушень на законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, згідно з якою ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі. За змістом статті 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом: свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

При цьому, судом взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи все вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, всі викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують вчинення нею дисциплінарного порушення, що оспорюється, а зводяться до намагання уникнути дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципіни з урахуванням дотриманням Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2024 року у справі №380/22733/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 03.12.2024