Справа № 320/42615/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року справа №320/42615/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі відповідач-1), Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі відповідач-2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №26 від 06.03.2023 про заборону в?їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджене 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим;

- зобов?язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) про скасування рішення №26 від 06.03.2023 про заборону в?їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, - протягом 2 (двох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі;

- визнати протиправними дії службових осіб Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надсилання до Державної міграційної служби України подання від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання та заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки» громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим прийнято рішення №26 від 06.03.2023 про заборону в?їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_1 . Як вбачається з рішення, єдиною підставою для його прийняття стало подання Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання та заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки» позивачеві. У вказаному поданні йдеться про те, що позивач має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їм осіб, начебто, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. У зв?язку із чим, відповідачем-1 зроблений висновок про те, що позивач, ймовірно, становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров?я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Позивач вказує, що визначені обставини, що стали підставою для прийняття відповідачем-1 оскаржуваного рішення, є необґрунтованими, помилковими, а рішення прийнято з грубим порушенням норм чинного в Україні законодавства. Ні відповідачем-1, ні іншими уповноваженими органами не було встановлено жодного порушення позивачем ні міграційного законодавства, ні будь-якого іншого законодавства України. Позивач зазначає, що з 2020 року проживає зі своєю сім?єю за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивач ще 18.08.2021 отримала посвідку на постійне проживання на території України (№ посвідки НОМЕР_1 , орган видачі 8011). Вказані вище обставини та факти свідчать про те, що позивач вже понад 2 (два) роки поспіль на законних підставах перебуває на території України, не порушує жодних вимог законодавства та здійснює свою підприємницьку діяльність у порядку та у спосіб, що визначені законодавством України. При цьому, відповідач-1, приймаючи оскаржуване рішення, вказану інформацію до уваги не взяв, а керувався виключно припущеннями, викладеними Управлінням стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у вищевказаному подані від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.10.2024 представником Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, органи ДМС мають право прийняти рішення про заборону іноземцям або особам без громадянства в?їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути прийняте, зокрема, на підставі звернення підрозділів поліції, які, виконуючи свої повноваження, встановили наявність обґрунтованих припущень щодо створення певною особою загрози національній безпеці або порушенню громадського порядку, у разі перебування цієї особи на території України. Рішення про заборону в?їзду на територію України громадянці Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято на підставі подання Управління, яке ґрунтувалось на матеріалах проведення оперативних заходів, доступ до яких обмежений, відповідно до яких встановлено громадянку Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прибула в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. Подання повністю відповідає вимогам встановленим пунктом 5 Інструкції №1235. Саме по собі подання, в якому містяться дані, які обґрунтовують необхідність заборони в?їзду в Україну певній особі не є рішенням чи дією суб?єкта владних повноважень у розумінні КАС України. Подання є лише зверненням, зазначеним у пункті 5 Інструкції №1235, компетентного органу, на підставі якого може бути прийняте рішення про заборону в?їзду в Україну певній особі. Тобто подання є лише документом-носієм доказової інформації про відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в?їзду в Україну, але відомості, які в ньому зазначаються самі по собі не породжують для позивача наслідків та не впливають на його права, обов?язки та законні інтереси у розумінні статті 19 КАС України. При цьому необхідність заборони в?їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов?язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в?їзд. Таким чином, необхідність заборони в?їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку, визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов?язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в?їзд. 3 вищенаведеного слідує, що УСР в Київської області наділено компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб?єктів загроз (реальних та/або потенціальних) законним інтересам громадян України та інших дій, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення.

Ухвалою суду від 11.10.2024 відповідачу-1 було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копія ухвали від 11.10.2024 отримана відповідачем-1 в системі «Електронний суд» 17.10.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.

Суд вважає відповідача-1 належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

Відповідачем-1, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.

Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Грузії.

Позивач має посвідку на постійне проживання на території України № НОМЕР_1 від 18.08.2021.

15.06.2022 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області на підставі подання Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України громадянці Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з встановленням Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України того, що ОСОБА_1 становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні з огляду на наступне:

- в ході отриманої оперативної інформації, встановлено, що ОСОБА_1 прибула в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацією масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України;

- з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що ОСОБА_1 має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їм осіб, планують створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав, громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржила його до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2022 у справі №640/13633/22 визнано протиправним та скасовано рішення № 77 від 15.06.2022 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії Хмелідзе ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджене 16.06.2022 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 у справі №640/13633/22 апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року - без змін.

03.03.2023 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшло подання від Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.03.2023 вих. №1146/55/109/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання та заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки», в якому вказане наступне.

У відповідності до пункту 1 статті 1, пунктів 1-3 статті 2, підпунктів 1,2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України та відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави, за результатами реалізації отриманої оперативної інформації, встановлено громадянку Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідку на постійне проживання на території України № НОМЕР_1 , яка видана органом 8011 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, яка прибула в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

З метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що ОСОБА_1 має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їм осіб, планують створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізацію в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав, громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Зазначено, що громадянку Грузії ОСОБА_1 перевірено за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України відповідно до якої вказана громадянка на сьогоднішній день не перебуває у статусі обвинуваченого.

06.03.2023 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області на підставі подання Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.03.2023 вих. №1146/55/109/01-2023 прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України громадянці Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 роки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Частинами першою та другою вказаної статті встановлено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України. Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Підпунктом «б» пункту 4 вказаної Інструкції встановлено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Пунктом 5 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 встановлено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно з пунктом 6 вказаної Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Таким чином, частиною першою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в`їзд в Україну може бути заборонено в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю та якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається ДМС та її територіальними органами, зокрема, за обґрунтованим зверненням підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області 06.03.2023 №26 прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України на підставі подання Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 02.03.2023 вих. №1146/55/109/01-2023.

Відповідне подання сформовано відповідачем-2 на направлено відповідачу-1 у зв`язку з встановленням відповідно до пункту 1 статті 1, пунктів 1, 2, 3 статті 2, підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 №1126-р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави наступного:

- в ході отриманої оперативної інформації, встановлено, що позивач прибула в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України;

- з метою попередження порушення іноземцями та особами без громадянства міграційного законодавства та дестабілізації криміногенної обстановки в Україні, у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивач має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їй осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій. Таким чином, вказане може призвести до чисельних порушень громадського порядку та дестабілізації в середині держави, тим самим призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово чи постійно проживають в Україні.

Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

З аналізу інформації, викладеної в поданні від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023, що викладена в оскаржуваному рішенні, судом встановлено, що воно не містять викладу обставин, які стали підставами для висновку про те, що позивач хоче повернутися на територію України з метою вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України чи мають намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їй осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій.

Суд зауважує, що в зазначених поданнях вказано про те, що відповідна інформація отримана в ході отримання оперативної інформації та проведення оперативно - розшукової діяльності, водночас при цьому звертає увагу на те, що в будь - якому разі отримана інформація мала бути перевірена відповідачем-2 та висновки щодо ймовірності вчинення позивача дій, які становлять загрозу громадському порядку, охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні мають базуватися на певних фактах, існування яких має бути підтверджене належними доказами.

Також суд звертає увагу на той факт, що позивач з 2020 року проживає зі своєю сім?єю за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивач 18.08.2021 отримала посвідку на постійне проживання на території України (№ посвідки НОМЕР_1 , орган видачі 8011).

Отже, вказані вище обставини та факти свідчать про те, що позивач тривалий час проживає та на законних підставах перебуває на території України, не порушує жодних вимог законодавства. Доказів зворотного суду не надо.

Більше того, в рішенні від 06.03.2023 №26 підтверджено, що громадянку Грузії ОСОБА_1 перевірено за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України, відповідно до якої вказана громадянка на сьогоднішній день не перебуває у статусі обвинуваченого.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що в поданні від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023 не зазначено на підставі яких саме обставин було встановлено факт того, що позивач бажає в`їхати на територію України з метою вчинення дій, які становлять загрозу громадському порядку, охороні здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та відповідно не наведено доказів, які підтверджують їх наявність, а також те, що у суду відсутні докази на підтвердження наявності у позивача мети вчинення відповідних дій, суд дійшов висновку про те, що відповідачем-2 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2, статті 77 КАС України не доведено наявність підстав для надсилання відповідачу-1 вказаного подання.

Як вбачається з рішень від 06.03.2023 № 26, єдиною підставою для його видання стало подання від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення №26 від 06.03.2023 про заборону в?їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії Хмелідзе ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджене 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим.

Відповідно до пункту 8 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 ДМС або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в`їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в`їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України, розташованого: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, оформленого відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280 «Про затвердження Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

В рішенні № 3-рп/2003 Конституційного Суду України від 30.01.2003 (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини) зазначено, що за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі « ОСОБА_6 проти України», пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини», пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі «Джорджевич проти Хорватії», п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі «Ван Остервійк проти Бельгії», пункти 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що рішення від 06.03.2023 № 26 щодо заборони в`їзду в Україну позивача були надіслані до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України та інформація про вказане рішення була внесена до відповідних інформаційних систем, суд дійшов висновку про необхідність для повного та ефективного захисту та поновлення прав позивача зобов`язати відповідача-1 письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) про скасування оскаржуваних рішення від 06.03.2023 № 26 протягом 2 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Крім того, суд враховує те, що позивач вже зверталась до суду зі схожими позовними вимогами, у зв`язку з тим, що відповідачем-1 вже виносилось аналогічне рішення з тотожних підстав.

Тобто, відповідачем-2 було подано аналогічне за змістом, як і в даній справі, подання відносно позивача, на підставі якого було прийнято відповідачем-1 аналогічне за змістом, як і в даній справі, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_1 , яке вже було судовим рішенням скасовано та визнано протиправним.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій службових осіб Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надсилання до Державної міграційної служби України подання від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання та заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки» громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Як було зазначено судом вище, рішення про заборону в?їзду в Україну особам приймається Державною міграційною службою України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах 2, 3 та 7 частини 1 статті 13 Закону №3773-VI:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров?я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов?язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов?язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в?їзду в Україну.

Порядок прийняття рішень про заборону в?їзду на територію України ДМС та її підрозділами визначено також Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в?їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 (далі - Інструкція №1235).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 Інструкції №1235 рішення про заборону в?їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами, зокрема, за ініціативою: підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в?їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

На підставі статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-III) Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до підпунктів 3, 6, 9, 10 частини 1 статті 1 «Про національну безпеку України» (далі - Закон №2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загроза національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Згідно з підпунктами 1-4, 26 частини 1 статті 23 Закону №580-III поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров?ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення, здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.

Стратегією національної безпеки України, затвердженою Указом Президента України від 14.09.2020 №392/2020, визначені пріоритети національних інтересів України та забезпечення національної безпеки, цілі та основні напрями державної політики у сфері національної безпеки; поточні та прогнозовані загрози національній безпеці та національним інтересам України з урахуванням зовнішньополітичних і внутрішніх умов та основні напрями зовнішньополітичної і внутрішньополітичної діяльності держави для забезпечення її національних інтересів і безпеки тощо.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 №1126-р схвалено Стратегію боротьби з організованою злочинністю, якою визначено напрями розвитку системи боротьби з організованою злочинністю та механізми реалізації державної політики у відповідній сфері в сучасних умовах та яку розроблено з метою захисту прав і свобод людини та громадянина, інтересів суспільства і держави від загроз, пов?язаних з організованою злочинністю, а також прямо задекларовано, що в умовах збройної агресії проти України та намагання створити терористичні організації в державі організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки України. Ураховуючи викладені вище приписи законодавства, Національна поліція України в особі спеціально визначеного оперативного підрозділу у своїй структурі, основною функцією якого є боротьба з організованою злочинністю, - Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та інших органів/підрозділів Національної поліції, що беруть участь у боротьбі з організованою злочинністю в межах виконання покладених на них інших основних функцій (абзаци 22, 23 розділу «Реалізація Стратегії»), належить до числа суб?єктів, уповноважених превентивно здійснювати оцінку ризиків, своєчасно виявляти та ідентифікувати реальні та/або потенційні загрози національній безпеці держави, у межах компетенції передбачати настання ймовірних вразливих наслідків від такої загрози та згідно з імперативними положеннями пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі - Закон №2135-ХII) інформувати про такі загрози державні органи відповідно до компетенції.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону №2135-ХII оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами кримінальної та спеціальної поліції Національної поліції.

Оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів (стаття 2 Закону №2135-ХII).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 6 Закону №2135-ХII підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про: злочини, що готуються; осіб, які готують вчинення злочину; осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду або ухиляються від відбування кримінального покарання; осіб безвісно відсутніх; розвідувально-підривну діяльність спецслужб іноземних держав, організацій та окремих осіб проти України.

Зазначені підстави можуть міститися в заявах, повідомленнях громадян, посадових осіб, громадських організацій, засобів масової інформації, у письмових дорученнях і постановах слідчого, вказівках прокурора, ухвалах слідчого судді, суду, матеріалах правоохоронних органів, у запитах і повідомленнях правоохоронних органів інших держав та міжнародних правоохоронних організацій, а також запитах повноважних державних органів, установ та організацій, визначених Кабінетом Міністрів України, про перевірку осіб у зв?язку з їх допуском до державної таємниці, до роботи з ядерними матеріалами та на ядерних установках (частина друга статті 6 Закону №2135-ХII).

Пунктами 4, 5 частини 1 статті 7 Закону №2135-ХII визначено, що підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов?язані інформувати відповідні державні органи про відомі їм факти та дані, що свідчать про загрозу безпеці суспільства і держави, а також про порушення законодавства, пов?язані з службовою діяльністю посадових осіб, а також здійснювати взаємодію між собою та іншими правоохоронними органами, в тому числі відповідними органами іноземних держав та міжнародних антитерористичних організацій, з метою швидкого і повного попередження, виявлення та припинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до пунктів 5,6 частини 1 статті 10 Закону №2135-XII матеріали оперативно-розшукової діяльності використовуються для взаємного інформування підрозділів, уповноважених здійснювати оперативно-розшукову діяльність, та інших правоохоронних органів та інформування державних органів відповідно до їх компетенції.

З наведеного слідує, що управління наділено компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб?єктів загроз (реальних та/або потенційних) законним інтересам громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, вживати за результатами такої оцінки відповідні дії, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення.

В інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, органи ДМС мають право прийняти рішення про заборону іноземцям або особам без громадянства в?їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути прийняте, зокрема, на підставі звернення підрозділів поліції, які, виконуючи свої повноваження, встановили наявність обґрунтованих припущень щодо створення певною особою загрози національній безпеці або порушенню громадського порядку, у разі перебування цієї особи на території України.

Таким чином, саме по собі подання, в якому містяться дані, які обґрунтовують необхідність заборони в?їзду в Україну певній особі не є рішенням чи дією суб?єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Суд зазначає, що подання є лише зверненням, зазначеним у пункті 5 Інструкції №1235, компетентного органу, на підставі якого може бути прийняте рішення про заборону в?їзду в Україну певній особі.

Тобто подання є лише документом-носієм доказової інформації про відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в?їзду в Україну, але відомості, які в ньому зазначаються самі по собі не породжують для позивача наслідків та не впливають на його права, обов?язки та законні інтереси у розумінні статті 19 КАС України.

З огляду на викладене, вимога про визнання протиправними дій службових осіб Управління стратегічних розслідувань у Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо надсилання до Державної міграційної служби України подання від 02.03.2023 №1146/55/109/01-2023 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання та заборону в?їзду в Україну строком на 3 роки» громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є належним способом правового захисту, відтак, в задоволенні позовної заяви в цій частині належить відмовити.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3633,60 грн, що документально підтверджується квитанцією від 29.08.2024.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3633,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152, ), Управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №26 від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджене 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України) про скасування рішення №26 від 06.03.2023 про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянці Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого 06.03.2023 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Дмитром Петровим, - протягом 2 (двох) робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області на користь Хмелідзе Тати сплачену суму судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.