Справа № 620/4551/20
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
03 грудня 2024 року Чернігів Справа № 620/4551/20
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Ткаченко О. Є.,
суддів Скалозуба Ю. О., Непочатих В. О.,
за участю секретаря Косенко В. С.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,
07.10.2024 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду за виключними обставинами, у якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №620/4551/20 у зв`язку з виключними обставинами та позов у справі задовольнити.
Заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами мотивована тим, що Конституційним Судом України ухвалено рішення від 02.10.2024 №9-р(І)/2024 у справі №3-5/2023(5/23, 79/23), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. Водночас вказані положення застосовувались судом при вирішенні справи.
Ухвалою колегії суддів у складі: головуючої судді Виноградової Д.О., суддів Бородавкіної С.В., Клопота С.Л. від 31.10.2024 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами.
Ухвалою колегії суддів у складі: головуючої судді Виноградової Д.О., суддів Бородавкіної С.В., Клопота С.Л. від 12.11.2024 задоволено заяви про самовідвід суддів Чернігівського окружного адміністративного суду Виноградової Д.О., Бородавкіної С.В., Клопота С.Л. щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами у справі №620/4551/20 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відведено суддів Виноградову Д.О., Бородавкіну С.В., Клопота С.Л. від розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами у справі №620/4551/20.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд колегії суддів: головуюча суддя Ткаченко О.Є., суддя Скалозуб Ю.О., суддя Непочатих В.О.
Ухвалою суду від 18.11.2024 прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у справі №620/4551/20 за виключними обставинами, призначено її до розгляду колегією суддів у складі головуючої судді Ткаченко О.Є., суддів Скалозуба Ю.О., Непочатих В.О.
Представник Херсонської окружної прокуратури надав відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що положення абзацу шостого пункту 19 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, які визнані Рішенням Конституційного Суду України від 02.10.2024 №9-р(І)2024 неконституційними, втратили чинність з 02.10.2024. Зауважив, що рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 у справі № 9-р(І)/2024 має пряму (перспективну) дію в часі та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення. Отже, наявність Рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 №9-р(І)2024 не змінює правового регулювання спірних правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення, та не доводить факту допущення судом першої інстанції помилки при вирішенні спору, суд керувався чинними на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення правовими нормами, які регулювали спірні правовідносини та підлягали застосуванню. Зазначив, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції була відсутність підстав для скасування рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, а не порушення процедури його звільнення.
Представник третьої особи Офісу Генерального прокурора, надав пояснення, вказав, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами є безпідставною та необґрунтованою, оскільки встановлена Конституційним судом неконституційність абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача, підставою для звільнення якого стало неуспішне проходження атестації. Правовідносини у цій справі виникли ще до прийняття Рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 №9-р(І)2024, а вказане Рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. За наведених обставин просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду у справі №620/4551/20.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату і час розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник відповідача Херсонської обласної прокуратури та третьої особи Офісу Генерального прокурора подала заяви про розгляд справи без її часті, просила відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, викладених у відзиві та поясненні.
Відповідно до положень частини 2 статті 368 Кодексу неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами колегія суддів дійшла наступних висновків.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №41 від 15.06.2020 про неуспішне проходження атестації прокурором другого відділу процесуального керівництва та публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Херсонську область, прокуратури Херсонської області ОСОБА_1 ;
визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Херсонської області від 10.09.2020 №466к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва та публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Херсонську область, прокуратури Херсонської області та органів прокуратури Херсонської області на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»;
поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва та публічного обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, що поширює свою діяльність на Херсонську область, прокуратури Херсонської області, або на рівнозначній посаді у Херсонській обласній прокуратурі з 11.09.2020, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;
стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 11.09.2020 до моменту фактичного поновлення на роботі;
допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що наказ прокурора Херсонської області від 10.09.2020 №466к про звільнення позивача з посади прокурора є незаконним, а саме звільнення безпідставним, оскільки відбулось з грубим порушенням вимог чинного законодавства України. Наголошує, що звільнення з посади відбулось на підставі рішення комісії про неуспішність проходження атестації, а також на інших підставах. Незаконність звільнення на думку позивача дає підстави для поновлення його на попередній роботі. Позивач також вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який необхідно рахувати з дня звільнення по день винесення судового рішення.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 28.07.2022 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021 у справі № 620/4551/20 залишено без змін.

Відповідно до частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 5 статті 361 КАС України передбачено, що підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

В силу приписів частини 6 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Згідно із частиною 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Отже, у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Наведений висновок щодо застосування положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України викладено в ухвалі Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №240/35883/21.

Як зазначено вище, в якості виключних обставин ОСОБА_1 посилається на прийняття Конституційним Судом України Рішення від 02.10.2024 року № 9-р(ІІ)/202, яким визнано неконституційним окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Також, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14.12.2000 (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Проте, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.11.2020 у справі №4819/49/19.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 №9-р(І)/2024 передбачено, що окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, згідно зі статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, що визнаний неконституційним, втратив чинність та відповідно не підлягає застосуванню з 02.10.2024 - з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення №9-р(І)/2024, що також прямо встановлено цим рішенням.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передусім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Відповідний правовий висновок викладено в ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №140/2217/19, від 22.12.2022 у справі №805/1312/16-а та в ухвалі Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №600/1450/20-а.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, колегія суддів приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» та від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Окрім цього, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України висновується, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

Необхідно звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вжите у вказаній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше, ніж це обумовлено процесуальним законодавством.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатися невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.

Тобто, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №620/4551/20, про перегляд якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , у розумінні пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №140/2217/19, від 22.12.2022 у справі №805/1312/16-а, в ухвалах Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №600/1450/20-а, від 27.04.2023 №240/35883/21 та від 21.12.2023 у справі №826/97/17.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами від 13.01.2021 у справі №620/4551/20, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 №9-р(І)/2024 у справі №3-5/2023 (5/23, 79/23) не вплинуло на правильність висновків суду під час ухвалення судового рішення, про перегляд якого просить заявник.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За правилом частини 1 статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №620/4551/20.

Керуючись статтями 241-243, 248, 256, 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами у справі №620/4551/20 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури, Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Офіс Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 у справі №620/4551/20 залишити в силі.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду складено 03 грудня 2024 року

Головуюча суддя О. Є. Ткаченко

Судді Ю. О. Скалозуб

В. О. Непочатих