Справа № 709/1823/24
Суддя: Романова О. Г.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 709/1823/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі

секретаря судового засідання Данілової О.С.,

представника позивача Федини О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 Чорнобаївського районного суду Черкаської області адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 08 жовтня 2024 року № 1/381, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса:

АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (далі позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 08 жовтня 2024 року № 1/381.

В обґрунтування заяви зазначалося, що постановою Т.В.О. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_2 № 1/381 у справі про адміністративне правопорушення було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3

ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебуваючи на військовому обліку у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порушення вимог частин 1, 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, будучи належним чином оповіщений 03 вересня 2024 року, у зазначений час та день до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, причини неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку, вчинене в особливий період.

Позивач вважає таку постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, дійсно, позивач був викликаний повісткою на 06 вересня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 09:00 год. В цей день позивач знаходився по місцю проживання у с. Григорівка та у зв`язку із погіршенням стану здоров`я не зміг з`явитися до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За місцем проживання позивача відсутні будь-які медичні установи, а тому позивач звернувся за медичною допомогою 09 вересня 2024 року до ТОВ «Сінгапурський медичний центр», де йому було поставлено діагноз: підвищений кров`яний тиск; гіпертонічний криз, у зв`язку із чим останній продовжив своє лікування.

З метою інформування ІНФОРМАЦІЯ_5 про причини неявки, представником позивача ОСОБА_3 було направлено відповідне повідомлення про хворобу позивача та 11 вересня 2024 року направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке було отримано останніми 26 вересня 2024 року.

Оскільки позивач продовжував хворіти, адвокатом Клименком В.М. повторно

03 жовтня 2024 року було направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлення про те, що позивач продовжує хворіти і знаходиться на амбулаторному лікуванні з 09 вересня 2024 року по 16 вересня 2024 року. Таке повідомлення було отримано останніми 10 жовтня 2024 року.

Пунктом 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період № 560 від 16 травня 2024 року передбачено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Згідно з п. 23 Порядку поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк.

Позивачем дотримано вимог вищевказаного порядку та повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_6 про причини свого неприбуття за врученою повісткою.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись но норми КУпАП, КАС України, практику Європейського суду з прав людини, позивач просить суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1/381 від 08 жовтня 2024 року та стягнути із відповідача понесені судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору (а.с. 1 7).

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі; надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 26 27).

Вищевказану ухвалу було отримано представником відповідача 04 листопада

2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31).

19 листопада 2024 року, у межах строку, встановленого судом, відповідачем було направлено відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 знаходиться на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19 серпня 2024 року позивач подав пакет документів для отримання відстрочки від мобілізації, проте 22 серпня 2024 року комісією з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації направлено дану справу на доопорацювання.

03 вересня 2024 року позивач повторно подав пакет документів для отримання відстрочки після доопорацювання та цього ж дня отримав повістку на 06 вересня 2024 року для уточнення даних.

05 вересня 2024 року позивач отримав відмову у наданні відстрочки, про що останньому було повідомлено у телефонному режимі.

06 вересня 2024 року позивач не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_5 , а вподальшому останніми було отримано повідомлення представника позивача ОСОБА_3 , про яке вказано у позовній заяві та надано виписку ТОВ «Сінгапурський медичний центр». Відповідач звертає увагу, що місце проживання позивача с. Григорівка, а тому, у разі погіршення стану здоров`я, останньому було доцільніше звернутися до медичної установи у с-щі Чорнобай саме 06 вересня 2024 року, а не 09 вересня 2024 року у м. Києві.

15 вересня 2024 року позивач повторно надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_5 такий самий пакет документів для отримання відстрочки від мобілізації, проте особисто не з`явився, що свідчить про його намір ухилятися від прибуття до органів ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім цього, 15 вересня 2024 року від адвоката Клименка В.М. надійшов лист про те, що позивач знаходиться на обстеженні у ТОВ «Сінгапурський медичний центр».

17 вересня 2024 року позивачу було повідомлено про залишення без розгляду його заяви про надання відстрочки від мобілізації.

26 вересня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов адвокатський запит ОСОБА_3 відносно розгляду заяви про надання відстрочки. У даному запиті вже не згадується щодо обстеження позивача та підтверджуючі документи не були надані.

Таким чином, з 06 вересня 2024 року по 26 вересня 2024 року позивач до органу ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився та не надав підтверджуючих документів щодо його лікування та обстеження. Тому, 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 було подано в розшук до органів Національної поліції України та 08 жовтня 2024 року винесено оскаржувану постанову.

09 жовтня 2024 року повідомлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в АТ «Київгаз» та з 07 жовтня 2024 року заброньований.

10 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 від адвоката Клименка В.М. надійшов лист у якому повідомлено, що гр. ОСОБА_1 з 09 вересня 2024 року по 16 вересня 2024 року перебував на лікуванні у м. Києві.

Проте, після лікування позивач все одно не прибув до органів ІНФОРМАЦІЯ_7 , що свідчить про його ухилення від такої явки.

Також, представник відповідача звертає увагу, що причини неявки повинні підтверджуватися документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), проте ТОВ «Сінгапурський медичний центр» не являється такою установою.

Таким чином, посилаючись на норми законодавства, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив суд розгляд справи проводити за його відсутності.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 268 КАС України суд ухвалив розглядати справу за відсутності нез`явившихся учасників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до відомостям, які містяться в оскаржуваній постанові, остання винесена 08 жовтня 2024 року, а позивач направив позовну заяву до суду 16 жовтня 2024 року, тобто в строк визначений ч. 2 ст. 286 КАС України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП України передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і за ст. 210-1 КУпАП.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За приписами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року № 49), який затверджений Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII та буде закінченим з прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови № 1/381 від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 перебуваючи на військовому обліку у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порушення вимог частин 1, 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від

24 лютого 2022 року (зі змінами), будучи належним чином оповіщений 03 вересня 2024 року про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 09:00 год 06 вересня 2024 року, у зазначений час та день до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, причини неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку, вчинене в особливий період (а.с. 10).

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 7 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абз. 2,4 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Правил № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року № 673, поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнається, зокрема, хвороба.

Так, позивачу було вручено повістку про виклик до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військово-лікарської комісії та уточнення облікових даних на 06 вересня 2024 року о 9 годині. Таку повістку було отримано ОСОБА_1 03 вересня 2024 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 46).

Як зазначає позивач, 06 вересня 2024 року з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 по повістці не зміг у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

При цьому, позивач ОСОБА_1 09 вересня 2024 року звернувся за медичною допомогою до ТОВ «Сінгапурський медичний центр», що знаходиться у м. Києві, де йому було проведено обстеження та встановлено діагноз: К85, підвищений кров`яний тиск, гіпертонічний криз, та було рекомендовано перебувати на лікарняному з 09 вересня

2024 року по 11 вересня 2024 року (а.с. 13)

Про вищевказані обставини та неможливість прибути по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_5 було повідомлено останніх (а.с. 12).

Також, у підтвердження стану свого здоров`я позивачем було надано суду консультаційні висновки кардіолога та психіатра ТОВ «Аксімед» від 10 вересня 2024 року (а.с. 16, 17).

Відповідно до довідки № 144 ТОВ «Сінгапурський медичний центр» ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 09 вересня 2024 року по 16 вересня 2024 року з приводу гіперкризу, гіпертонічної хвороби (а.с. 15), про що листом від 03 жовтня 2024 року було повідомлено перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14, на звороті). Такий лист отримано останніми 10 жовтня 2024 року (а.с. 14).

Дослідивши надані суду докази, суд погоджується із твердженнями представника відповідача про те, що у разі погіршення стану здоров`я позивача ОСОБА_1 саме

06 вересня 2024 року, доцільніше було б звертатися до медичної установи саме цього дня, а не 09 вересня 2024 року.

Також, суд звертає увагу на положення ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до яких під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Таким чином, вищевказаною нормою Закону України встановлено наступне:

- у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк;

- у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб;

- надалі прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, що не перевищує сім календарних днів;

- поважні причини неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, повинні бути підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності).

Суд констатує, що позивачем такі вимоги закону не були додержані.

Так, зокрема, позивач ОСОБА_1 викликався до органу ТЦК та СП саме на

06 вересня 2024 року. За переконаннями ОСОБА_1 , він не зміг з`явитися до органу ІНФОРМАЦІЯ_7 за станом здоров`я, проте це не підтверджено жодним належним доказом. Суду надано підтвердження звернення до медичної установи останнього лише 09 вересня

2024 року (через три дні від визначеної у повістці дати).

У разі ж неможливості з`явитися до органу ІНФОРМАЦІЯ_7 громадянин повинен повідомити такий орган у триденний строк. У даному випадку ОСОБА_1 повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 06 вересня 2024 року, а тому строк звернення із відповідним повідомленням про неможливість прибути по повістці становить три дні, тобто до 09 вересня 2024 року. Проте, позивач звернувся із відповідним повідомленням лише 11 вересня 2024 року.

Крім цього, ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює, що громадянин повинен з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, що не перевищує сім календарних днів після повідомлення про причини неявки, чого позивачем ОСОБА_1 зроблено не було.

Також, законодавством визначено поважні причини неприбуття до органу ТЦК та СП, серед яких, з поміж іншого, вказано хворобу громадянина. Проте такі причини повинні бути підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності).

Проте, позивачем не надано таких підтверджуючих документів, оскільки ні ТОВ «Сінгапурський медичний центр», ні ТОВ «Аксімед» не являються державним органом, установою та організацією державної чи комунальної форми власності.

Положеннями ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому підстави для скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1/381 від 08 жовтня 2024 року відсутні. На підставі вищевикладеного рішення субєкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 9, 19, 73,74,77, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 08 жовтня

2024 року № 1/381 відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 грудня 2024 року.

Суддя О.Г. Романова