Справа № 520/16713/24
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 грудня 2024 р. справа № 520/16713/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Григорова Д.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив :

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 18.03.2014р. по 16.12.2023р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 18.03.2014р. по 16.12.2023р. відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем було протиправно не нараховано та не виплачено йому грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 18.03.2014р. по 16.12.2023р.

Ухвалою суду від 15.07.2024р. позовну заяву повернуто в частині щодо не нарахування і не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 18.03.2014р. по 16.11.2023р.

Ухвалою суду від 15.07.2024р. відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 05.08.2024р. до участі в адміністративній справі залучено Військову частину НОМЕР_2 .

У період з 18.07.2024р. по 26.07.2024р., з 12.09.2024р. по 25.09.2024р. суддя Григоров Д.В. перебував у щорічній відпустці. У період з 07.10.2024р. по 11.10.2024р. суддя Григоров Д.В. перебував на навчанні в Національній школі суддів України.

Представником Військової частини НОМЕР_1 надано відзив на позов, в якому він проти позову заперечував, просив в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що правових підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно немає.

Представником Військової частини НОМЕР_2 надано відзив на позов, в якому він проти позову заперечував, просив в задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що правових підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно немає.

Крім того, представник відповідача зазначив, що станом на 16.12.2023р. (момент звільнення позивача) ним було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 через командира військової частини НОМЕР_2 про виплату йому компенсації за неотримане речове майно. На той час військова частина НОМЕР_2 знаходилась на забезпеченні військової частини НОМЕР_1 і тому не вела облік речового майна, не мала повноважень на видачу довідок про суми речового майна та не могла здійснювати дану виплату.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 18 березня 2014 року був зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та на всі види забезпечення, що потверджується витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №50 від 18.03.2014р., копія якого додана до позовної заяви (а.с. 9).

10 листопада 2023 року підполковника ОСОБА_1 , заступника начальника загону радіо- і радіотехнічної розвідки з морально-психологічного забезпечення управління регіонального центру радіоелектронної розвідки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », було звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «а» пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на військовій службі, що підтверджується витягом із наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) № НОМЕР_3 від 10.11.2023р.(а. с. 10).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.12.2023р. №358 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 16 грудня 2023 року (а.с. 12).

13 грудня 2023 року позивач через командира військової частини НОМЕР_2 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з проханням здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно з 18.03.2014р. до моменту виключення зі списків частини. Вказаний рапорт було прийнято 14.12.2023р. військовою частиною НОМЕР_2 , що підтверджується штампом в/ч НОМЕР_2 №2091, та 15.12.2023р передано військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується штампом в/ч НОМЕР_1 Вх. №5138/п (а.с. 11).

Проте, нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно здійснено не було. Відповідь на вказаний рапорт позивачу так само надано не було. До військової частини НОМЕР_2 відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 13.12.2023р. також не надходила, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, що здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частина шоста вказаної статті Закону №2232-XII визначає види військової служби, до якої, зокрема, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частина 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 № 178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі - Інструкція №232), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

При цьому, порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

Судом встановлено, що при звільнені позивача грошова компенсація за неотримане речове майно йому не виплачувалась, у зв`язку з чим ним подано рапорт від 13.12.2023р. з проханням здійснити її виплати за період служби, проте нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно здійснено не було, відповідь на вказаний рапорт позивачу надано також не було.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за не отримане ним речове майно при звільненні.

Вказані висновки відповідають висновкам Верховний Суд, викладеним у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 820/3719/17.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими. Зобов`язання відповідача 1 - військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно відповідає меті належного поновлення прав позивачки та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено.

Щодо визначення військової частини, яка має здійснити нарахування та виплату належної позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_2 до лютого 2024 року знаходилась на забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа ІНФОРМАЦІЯ_3 №116/14/3/2471 від 22.01.2024р. та повідомленням про відкриття рахунків В/ч НОМЕР_2 від 30.01.2024р.(а.с. 90-91)

А отже, до лютого 2024 року всі виплати грошового забезпечення, речового та інших видів забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 здійснювались через та після погодження з представниками військової частини НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 виплачувала позивачу грошове забезпечення та видала грошовий атестат від 16.12.2023р. № 2103.(а.с. 70)

Таким чином, вчинити дії з нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно має Військова частина НОМЕР_1 , як орган, на розгляд якого було подано рапорт про виплату спірної грошової компенсації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 17.11.2023р. по 16.12.2023р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 17.11.2023р. по 16.12.2023р. відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Д.В. Григоров