Справа № 280/4259/24
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2024 року м. Дніпросправа № 280/4259/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року (суддя Конишева О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року позов задоволено частково.

Суд вирішив стягнути з Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24769,30 грн (двадцять чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять гривень 30 коп.) без урахування сплати податків та інших обов`язків платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що грошова компенсація за неотримане майно виплачується після звільнення зі служби на підставі заяви, а за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних вже звільненому працівнику сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ст. 117 КЗпП України е безпідставним.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 21.02.2023 року №184/к майора внутрішньої служби ОСОБА_1 з 03.03.2023 року звільнено з посади заступника начальника Комунарського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області за п.5 ст.23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч.1ст.77 ЗУ «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

01.03.2023 ДУ «Центр пробації» складено довідку №1052 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , відповідно до якої позивачу до виплати належить сума 25147,42 грн. Зазначено, підстава для виплати компенсації: наказ Державної установи «Центр пробації» від 21.02.2023 № 184/к.

Сторонами не заперечується та обставина, що при звільненні позивачеві не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

02.05.2023 позивач звернувся до Державної установи «Центр пробації» із заявою, в якій просив виплатити грошову компенсацію неотриманого під час проходження служби речового майна.

Відповідач листом від 07.05.2024 повідомив позивача, що за результатами опрацювання повідомляємо, що враховуючи велику кількість поданих особами начальницького складу Центру пробації рапортів на виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, матеріали для виплати вам зазначеної вище компенсації знаходяться у відділі бухгалтерського обліку, фінансів та звітності для подальшої передачі до органів державної казначейської служби України для оплати.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року по справі №280/3781/23, яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 року, визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 , зобов`язано Державну установу «Центр пробації» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно особистого користування, яке не було ним отримано під час проходження служби в розмірі 25147,42 грн (двадцять п`ять тисяч сто сорок сім гривень 42 копійки).

Грошова компенсація за належні до отримання предмети речового майна позивачу виплачена лише 01.03.2024 в розмірі 24770,21 грн.

Позивач, вважаючи наявним у нього права на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції зазначив, що з огляну на наявність у відповідача правових підстав для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу під час звільнення, у відповідача виникла відповідальність передбачена приписами статті 117 КЗпП України, за несвоєчасну виплату такої компенсації.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» №2713- IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань, а також Кодекс законів про працю України в тій частині, коли спеціальними нормами не врегульовані відносини спеціальними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.5 ст.21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Пунктом 1 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затвердженого 14.08.2013 Постановою Кабінету Міністрів України №578, передбачено, що цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Згідно з пунктом 23 Порядку №578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», державної установи «Центр пробації» відповідно до їх закупівельної вартості.

Відповідно до п. 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 2та 3 ст.2 Закону України «Про оплату праці» р. №108/95-ВР додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що речове майно не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, а слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Суд першої інстанції вірно врахував, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини, а виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.

Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України та застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Як було встановлено судом першої інстанції, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.08.2023 року по справі №280/3781/23 визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» щодо невиплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 ; зобов`язано Державну установу «Центр пробації» виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно особистого користування, яке не було ним отримано під час проходження служби в розмірі 25147,42 грн (двадцять п`ять тисяч сто сорок сім гривень 42 копійки).

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем не була виплачена позивачеві компенсація за невикористане речове майно у розмірі 25147,42 грн, яка була нарахована під час проходження служби згідно з довідкою від 01.03.2023 №1052 та у зв`язку з тим, що компенсація за невикористане речове майно була нарахована під час проходження служби, у відповідача виникли правові підстави для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.

З огляну на наявність у відповідача правових підстав для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу під час звільнення, у відповідача виникла відповідальність передбачена приписами статті 117 КЗпП України, за несвоєчасну виплату такої компенсації.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України № 2352-IX від 01 липня 2022 року та внесені зміні до статті 117 КЗпП України в частині визначення строку, за який необхідно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені. Цей строк не повинен перевищувати шість місяців.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (01.03.2024), до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ст.117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX. Позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 04.03.2023 проте не більш як за шість місяців, що становить 185 календарних дні (з 04.03.2023 по 04.09.2023).

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи позивачу за останні 2 місяці, що звільненню позивачу нараховано 18068,22 грн., в т.ч. за січень 2023 року в сумі 8602,63 грн. та за лютий 2023 року в сумі 9465,59 грн.

Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 18068,22 грн : 59 дні = 306,24 грн.

Період затримки повного розрахунки під час звільнення з 04.03.2023 по 04.09.2023 року становить 185 календарних дні.

Суд першої інстанції вірно встановив, шо розмір середнього заробітку позивача за період з 04.03.2023 по 04.09.2023 становить 56654,40 грн, що перевищує суму, яка була виплачена із затримкою.

Як було встановлено судом, невиплачена сума компенсації за невикористане речове майно становить 24770,21 грн, що є меншою ніж середній заробіток за час затримки розрахунку.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 24770,21 грн (сума компенсації за невикористане речове майно) : 56654,40 грн. (сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичної виплати) = 0,4372 (43,72%) частина невиплаченої суми в сумі середнього заробітку. 0,4372 (43,72%) х 306,24 грн. (середній заробіток позивача) х 185 (кількість днів затримки) = 24769,30 грн (сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з врахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 24769,30 грн, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 04 грудня 2024 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш