Справа № 520/11642/24
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 р. Справа № 520/11642/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.08.24 по справі № 520/11642/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області

про визнання протиправними та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023 № 85;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи в районі Крайньої Півночі з 31.03.2008 по 03.06.2020, відповідно до поданої заяви № 981 від 23.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023 № 85 відмовлено в призначенні пенсії. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023 № 85 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, будинок 3, м. Тернопіль, 46001, ) зарахувати до стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), для призначення пенсії за віком, періоди роботи в районі Крайньої Півночі з 31.03.2008 по 03.06.2020 відповідно до поданої заяви № 981 від 23.09.2023.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, будинок 3, м. Тернопіль, 46001, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,2 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 по справі 520/11642/24 та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 року по справі № 520/11642/24 без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що з наявної в матеріалах справи трудової книжці НОМЕР_2 , яка видана ОСОБА_1 07 серпня 1985 року, встановлено наступні записи:

Російська Федерація Ханти-Мансійський автономний округ (місце дорівнюється району крайньої півночі) ООО «КНГ-СЕРВИС» вахтовий метод;

31.03.2008 прийнятий слюсарем-ремонтником по п`ятому розряду в цех по ремонту і опресовки труб Наказ від 31.03.2008 № 41-к;

15.06.2015 переведений слюсарем-ремонтником по п`ятому розряду в прокатно-ремонтний цех бурового обладнання Наказ від 15.06.2015 № 131/с;

01.08.2015 переведений слюсарем-ремонтником по шостому розряду в том же цеху Наказ від 01.08.2015 № 172 л/с;

13.03.2017 трудовий договір припинений за п. 5 ч. 1 ст. 327.6 Трудового Кодексу Російської Федерації за закінченням строку дії патента Наказ від 13.03.2017 № 54 л/с;

Російська Федерація Ханти-Мансійський автономний округ (місце дорівнюється району крайній півночі)вахтовий метод ООО «КНГ-СЕРВИС» вахтовий метод;

16.03.2017 прийнятий слюсарем-ремонтником по шостому розряду в прокатно-ремонтний цех бурового обладнання Наказ від 16.03.2017 № 57 л/с;

03.06.2020 звільнений за п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу російської федерації за вланим бажанням Наказ від 03.06.2020 № 121 л/с.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023 № 85 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 11 місяців 10 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в російській федерації з 31.03.2008 по 03.06.2020, оскільки з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач у позовній заяві зауважує, що згідно наданих документів до пенсійного фонду його загальний стаж з врахуванням кратності в період роботи на Крайній Півночі складає 45 років 2 місяці 14 днів. А тому неврахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі та як підстава рішення про відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023 № 85 у призначенні пенсії за віком по досягненні 60 років є неправомірним та протиправним, тому позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив про те, що стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, якими є записи в трудовій книжці і є достатніми підставами для зарахування періодів роботи позивача з 31.03.2008 по 03.06.2020 включно в районах Крайньої Півночі до пільгового обчислення стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту один рік за один рік і шість місяців.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено в рішенні про відмову у призначенні пенсії, до страхового стажу позивача не зараховано його періоди роботи у російській федерації.

Згідно зі ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що підставою для неврахування до страхового стажу періодів роботи позивача є припинення російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року. Тому після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення, з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Зі змісту трудової книжки НОМЕР_2 від 07.08.1985, позивач працював у російській федерації Ханти-Мансійський автономний округ (місце дорівнюється району крайньої півночі) ООО «КНГ-СЕРВИС» вахтовий метод;

31.03.2008 прийнятий слюсарем-ремонтником по п`ятому розряду в цех по ремонту і опресовки труб Наказ від 31.03.2008 № 41-к;

15.06.2015 переведений слюсарем-ремонтником по п`ятому розряду в прокатно-ремонтний цех бурового обладнання Наказ від 15.06.2015 № 131/с;

01.08.2015 переведений слюсарем-ремонтником по шостому розряду в том же цеху Наказ від 01.08.2015 № 172 л/с;

13.03.2017 трудовий договір припинений за п. 5 ч. 1 ст. 327.6 Трудового Кодексу Російської Федерації за закінченням строку дії патента Наказ від 13.03.2017 № 54 л/с;

Російська Федерація Ханти-Мансійський автономний округ (місце дорівнюється району крайній півночі)вахтовий метод ООО «КНГ-СЕРВИС» вахтовий метод;

16.03.2017 прийнятий слюсарем-ремонтником по шостому розряду в прокатно-ремонтний цех бурового обладнання Наказ від 16.03.2017 № 57 л/с;

03.06.2020 звільнений за п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового Кодексу російської федерації за вланим бажанням Наказ від 03.06.2020 № 121 л/с.

Записи про періоди роботи позивача в російській федерації, зроблені в трудовій книжці, засвідчені відтисками печатки, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості, крім того, деякі з них підтверджуються архівними довідками (додаються).

Отже, обчислення стажу за період роботи в російській федерації здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у відповідний період відбувалась трудова діяльність позивачки, а пенсійне забезпечення громадян держав учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Колегія суддів вважає, що позивачем було подано відповідачу усі документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - російської федерації, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до вищевказаних міжнародних договорів.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території російської федерації підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку №637 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку №637 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин, зокрема:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, для обчислення пільгового стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Таким чином, достатньо одного із перерахованих документів для підтвердження пільгового стажу, а не їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 року у справі №266/258/16-а, від 18.06.2020 року у справі №537/1415/17, від 18.06.2020 року у справі №140/1319/16-а, від 10.09.2019 року у справі № 348/2208/16-а, які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 07.08.1985 в період з 31.03.2008 по 03.06.2020 позивач працюв у російській федерації Ханти-Мансійський автономний округ який, відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР, як в редакції від 10 листопада 1967 року N 1020, так і в новій редакції від 3 січня 1983 року N12 входить до районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що періоди роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі належним чином підтверджені записами в трудовій книжці, а також наданими довідками, тому повинен розраховуватися із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів згодна з висновками суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у зарахуванні спірних періодів роботи позивача є протиправною, та підлягає скасуванню.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку, застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, вважаючи за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 29.09.2023 № 85 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, будинок 3, м. Тернопіль, 46001, ) зарахувати до стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), для призначення пенсії за віком, періоди роботи в районі Крайньої Півночі з 31.03.2008 по 03.06.2020 відповідно до поданої заяви № 981 від 23.09.2023.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2024 по справі № 520/11642/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко