Справа № 280/9070/24
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Справа № 280/9070/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса вул. Канатна, буд. 83; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158Б; ),

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.09.2024 №66 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 10.09.2024.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Вельможко А.І., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1199652 від 27.09.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.09.2024 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з досягненням 45-річного віку та за наявності необхідного стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1. Однак, спірним рішенням у призначенні пенсії відмовлено з посиланням на недосягнення пенсійного віку 50 років, встановленого п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки вважає, що набула право на пільгову пенсію за Списком №1 на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), при досягненні віку 45 років. Посилається на правові висновки, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07.10.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області).

17.10.2024 третя особа подала пояснення, в яких заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 18.09.2024 №66 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 114 Закону №1058-IV у зв`язку з недосягненням 50 річного віку. Враховуючи вищевикладене, ГУ ПФУ в Запорізькій області вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

21.10.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що спірні правовідносини регулюються саме п.1 ч.2 ст. 114 Закону №1058-IV, відповідно до якого для призначення пенсії позивачу необхідно досягти 50-річного віку. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), вказує, що зазначене рішення впливає виключно на Закон №1788-XII, який не застосовувався та не повинен був застосовуватися при прийнятті відповідачем рішення, що оскаржується. Враховуючи те, що позивач не досяг 50-річного віку, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Отже, відповідач не порушив права, свободи та інтереси позивача, а діяв лише на підставі норм діючого законодавства України. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

10.09.2024 позивач звернулася до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі-Порядок 22-1) передбачено, що з 01 квітня 2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи зазначене, заява позивача від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 в порядку екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ в Одеській області.

За результатами розгляду заяви позивача та поданих документів ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення від 18.09.2024 №66 про відмову в призначенні пенсії позивачу.

За змістом рішення зазначено, що вік заявника становить 45 років 9 місяці. Страховий стаж становить 20 років 02 місяці, з урахуванням додаткових років 36 років 02 місяці. Пільговий стаж становить 16 років 06 місяців. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. У призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV відмовлено у зв`язку з недосягненням 50-річного віку.

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, позивач звернулася до суду з даним позовом.

У даній справі спірним є питання щодо пенсійного віку, по досягненню якого позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1: позивач вважає, що має право на такий вид пенсії після досягнення віку 45 років на умовах, передбачених п. «а» ст.13 Закону №1788-XII, а відповідач стверджує, що пенсійний вік для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначається п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV і становить 50 років. При цьому, достатність наявного у позивача страхового та пільгового стажу для призначення пільгової пенсії відповідачем визнається.

Слід зазначити, що 03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-І, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 досліджувала питання конкуренції норм Закону №1058-IV та Закону № 1788-XII при визначенні права особи на пенсію за віком на пільгових умовах.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Обставини справи, яка розглядається, є подібними до обставин справи, щодо якої прийнято рішення у зразковій справі №360/3611/20.

Відповідно до обставин даної справи, позивач працювала на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, а саме: у період з 29.07.1997 по 12.09.2003 (шихтувальник в цеху графітування №4 ПрАТ «Укрграфіт», Список №1, розділ VII підрозділ 8а позиція 7, 8а згідно з Постановою КМУ №162 від 11.03.1994 (розділ VIІ підрозділ 8а код 1071000а-19614), Постановою КМУ №36 від 16.01.2003), у період з 05.02.2007 по 05.07.2009 (дозувальник дільниці випалювання в цеху випалювання №3 ПрАТ «Укрграфіт», Список №1, розділ VII підрозділ 8а позиція 7, 8а згідно з Постановою КМУ №36 від 16.01.2003); у період з 06.07.2009 по 27.10.2017 (шихтувальник шихтового відділення в цеху графітування №4 ПрАТ «Укрграфіт», Список №1, розділ VII підрозділ 8 згідно з Постановою КМУ №36 від 16.01.2003 (розділ VII підрозділ 8а позиція 7, 8а), Постановою КМУ №461 від 24.06.2016), що підтверджується відомостями трудової книжки позивача, довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 22.05.2023 №13/99, виданою ПрАТ «Укрграфіт», тобто, до 01.04.2015, що відповідає умовам застосування норм Закону №1788-XIІ, визначеним Конституційним Судом України в рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020.

На час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 10.09.2024 позивач досягла віку 45 років, мала достатній страховий та пільговий стаж.

Враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а також правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми п. «а». ст.13 Закону № 1788-XII, відтак відмова в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах з посиланням на недосягнення віку 50 років, визначеного п.1 ч.2 ст. 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Таким чином, оскільки позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ після досягнення віку 45 років, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За встановленими обставинами справи, на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивач мала необхідний страховий та пільговий стаж, передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ, а єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах було не досягнення віку 50 років, що визнано судом протиправним.

Враховуючи наведене, у даному випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1 не потребує встановлення додаткових обставин чи дослідження будь-яких документів, що відноситься до повноважень пенсійного органу, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку № 1 з дати звернення за її призначенням з 10.09.2024.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 968,96 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 18.09.2024 №66 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з 10 вересня 2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, місцезнаходження: 65012, м. Одеса вул. Канатна, буд. 83; .

Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-б; .

Повне судове рішення складено 04.12.2024.

Суддя М.О. Семененко