Справа № 400/5741/24
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2024-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 р. № 400/5741/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В., розглянув у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
провизнання дій та бездіяльності протиправними; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не застосуванні п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29.01.2020, при обчисленні ОСОБА_1 в період з 26.02.2022 по 19.05.2023 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок з 26.02.2000 по 19.05.2023 включно ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії), грошової допомоги для оздоровлення , матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні відпусток, одноразових виплат при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням п. 4 постанови КМУ №704, в редакції, чинній з 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум; 3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити новий грошовий атестат ОСОБА_1 , виходячи з розміру грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022, 2024 року на відповідний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ №704; 4) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про вартість речового майна, що належало до видачі; 5) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати довідку про вартість недоотриманого речового майна, що належало позивачу до видачі; 6) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно; 7) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно; 8) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 з 09.07.2022 по 12.09.023 в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ; 9) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суму утриманого військового збору з 09.07.2022 по 12.09.2023 в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ; 10) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за лютий 2022 та виплати не в повному обсязі за березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022; 11) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є учасником бойових дій, проходив військову службу у віцйськовій частині НОМЕР_1 та був звільнений з 12.09.2023 за станом здоров`я. Під час проходження військової служби та під час звільнення за період з 26.02.2022 по 12.09.2023 позивачу виплачувалось грошове забезпечення, грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, грошова компенсація за невикористані дні відпусток, одноразова виплата при звільненні, без урахування п. 4 постанови КМУ №704, в редакції, чинній з 29.01.2020, а саме застосувавши прожитковий мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762 грн замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Не застосування вірного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, в подальшому призвело до невіроного обрахунку під час складання грошового атестату. Також, позивач зазначає , що відповідачем при звільненні не було сформовано та видано довідку про вартість недоотриманого речового майна. Крім того, з наданої відповідачем довідки №642/1552 вбачається, що відповідачем незаконно було стягнуто з позивача військовий збір з грошового забезпечення у період безпосередньої участі в здійсненні заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі збройної агресії рф. У період з лютого по липень 2022 року позивач мав право на щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000 грн, а починаючи з 07.07.2022 в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку за місяць. Натомість, відповідачем не було здійснено нарахування вказаної додаткової винагороди в повному обсязі за лютий - травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023 року.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві обгрунтував свою позицію тим, що на час позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення на підставі діючих нормативно-правових актів, а саме постанови КМУ №704 в редакції постанови КМУ №103 та наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", відповідно до яких розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року. Про таке нарахуввання позивач був обізнаний, а тому ці вимоги підлягають залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Щодо виплати грошової компенсації вартості неотриманого майна, то пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем служби за їх заявою на підставі наказу командира (начальника) військової частини. Позивач не звертався до військової частини з відповідним рапортом при звільнення та після звільнення із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а тому у відповідача були відсутні правові підстави виплати такої компенсації. Щодо додаткової винагород, то відповідач зазначив, що позивач отримав у спірному періоді додаткову винагороду у повному обсязі та навів відповідні підстави її нарахування. Щодо утримання військового збору, відповідач зазначив, що з наданих представником позивача фінансових документів неможливо встановити протиправність утримання з грошового забезпечення позивача військового збору.

Позивач в свою чергу надав відповідь на відзив, у якій вказав на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, вказав, що дізнався про порушення своїх прав 29.05.2024, отримавши відповідь на запит, тому позов було подано в межах строку звернення до суду. Також, позивач наголосив, що брав безпосередню участь у бойових дія, був звільнений з військової служби за станом здоров`я та проходить медичні обстеження та лікування з метою встановлення групи інвалідності, що є поважними причинами для поновлення строку звернення до суду. Щодо додаткової винагороди, то позивачем долучено до позову банківську виписку по картковому рахунку на підтвердження надходжень у розмірі, меншому, ніж передбачено постановою КМУ №168. Позивач наголошує на порушення його права на отримання пільги з оподаткування військовим збором. Щодо грошової компенсації вартості неотриманого майна, то позивач в спростування доводів відповідача наводить відповідь №117/5204 від 29.05.2024 на скаргу адвоката, у якій міститься відповідь, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно, позивачу, який був призваний на військову службу під час мобілізації не передбачена.

Враховуючи воєнний стан, та з метою безпеки учасників судового процесу, судом не призначалось судове засідання.

За відсутності клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, суд розглянув справу 04.12.2024 в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 26.02.2022 згідно наказу №50 від 26.02.2022 про призов на військову службу за мобілізацією.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 255-РС від 12.09.2023 (по особовому складу) позивача звільнено у відставку за станом здоров`я з виключенням з військового обліку.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2023 року № 256 позивача з 12.09.2023 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

1. За частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Кабінет Міністрів України Постановою № 704 затвердив, серед іншого, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу (згідно з додатком 1).

Згідно з пунктом 2 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У додатку 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. У додатку 14 до Постанови № 704 визначена схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

У пункті 4 Постанови № 704 - у первинній його редакції, яка діяла до набрання чинності Постанови № 103 - було передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Примітка додатку 1 до Постанови № 704 у цьому зв`язку повторювала нормативні положення пункту 4, а саме: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

Аналогічні за змістом положення містять примітки до додатків 12-14 Постанови № 704.

Проте вже 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103 (чинна з 24 лютого 2018 року), пунктом 6 якої вніс зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

На момент набрання чинності Постановою № 704 (1 березня 2018 року) пункт 4 вже був викладений в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, відповідно передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.

Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. № 1644 і від 30 серпня 2017 р. № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень. ». В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.

А проте, ще до ухвалення зазначеної постанови [від 28 жовтня 2020 року № 1038] Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнав протиправним і скасував пункт 6 Постанови № 103.

Отже, з дати ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже не має, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.

В цій справі позивач оспорює правомірність нарахування і виплати йому грошового забезпечення, доводить, що його посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу має визначатися - за правилами пункту 4 Постанови № 704 - шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (у випадку з позивачкою - на 1 січня 2020 і 2021, 2022 року відповідно), а не «на 1 січня 2018 року» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21 зазначив про те, що застосування згаданих нормативних актів вже було предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, у постанові від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, у якій написано, з-поміж іншого, таке: « на думку колегії суддів зазначення у пункті 4 Постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Разом з цим, суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому суд зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» , Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020-2023, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Так, частина третя статті 1-1 Закону № 2262-XII містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». .

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294-ІХ, № 1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

З урахуванням наведеного, суд дійшов таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів; .

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням».

Такий самий підхід Верховний Суд застосував також у справах № 120/8603/21-а (постанова від 31 серпня 2022 року), № 120/648/22-а (постанова від 16 листопада 2022 року), № 640/17686/21 (постанова від 4 січня 2023 року), № 440/1185/21 (постанова від 10 січня 2023 року).

Правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 (на яку є покликання у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21) відображена також у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, спір у якій - подібно до цієї справи - стосувався перерахунку і виплати грошового забезпечення військовослужбовця за період з 29 січня 2020 року по 6 листопада 2020 року відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у зв`язку з ухваленням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.

У справах, про які мовиться вище, правовий висновок Верховного Суду про те, що з 1 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, побудований головним чином - як випливає з їх змісту - на принципі подолання правової колізії, за яким перевагу у застосуванні має нормативний акт вищої юридичної сили.

Щодо вимог позивача, період, за який він просив перерахувати і виплатити (доплатити) йому грошове забезпечення 2022-2023 роки (виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704), суд вважає, що правовий висновок Верховного Суду, викладений, у постанові від 2 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, та повторений у постановах, зокрема, від 12 вересня 2022 року у справі № 500/1813/21, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, має бути врахований при застосуванні положень пункту 4 Постанови № 704 при вирішенні також і цієї справи.

Тому посадовий оклад позивача, оклад за військовим (спеціальним) званням як військовослужбовця, мав би визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (а не «на 1 січня 2018 року»). З тих самих мотивів обґрунтовані вимоги і про неправильне нарахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2022, 2023 р., матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, та вихідну допомогу при звільненні (розмір яких залежав від розміру грошового забезпечення).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 420/6572/22.

Також суд погоджується з позицією позивача, що невірне нарахування грошового забезпечення може вплинути на розмір призначення пенсії позивачу.

Так, відповідно до п. 1 Порядку № 45, пенсії призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, державний орган, з якого особа була звільнена із служби, видає довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1) в п. 7 визначає, що для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються серед інших грошовий атестат або довідка про розмір грошового забезпечення і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби.

З урахуванням висновків суду про невірне нарахування та виплату грошового забезпечення, суд вважає необхідним, також, задовольнити позовні вимоги щодо протиправних дій відповідача при складанні грошового атестату та зобов`язання виготовити та надати позивачу оновлений грошовий атестат.

В цій частині позов підлягає задоволенню.

2. Щодо позовних вимог про надання довідки про вартість неотриманого речового майна та зобов`язання провести нарахування та виплатити компенсацію вартості неотриманого речового майна, суд зазначає наступне.

Військовослужбовці користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011 визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 9-1 Закону № 2011 передбачено, зокрема, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі грошова компенсація), визначається Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178).

Пунктом 3 названого Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

- звільнення з військової служби;

- загибелі (смерті) військовослужбовця;

- переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Водночас, наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898, затверджено Інструкцію про організація речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

Ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Згідно з п.п. 1 п. 3 розділу І Інструкції № 232, речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил включає забезпечення: обмундируванням, взуттям, натільною і теплою білизною, теплими і постільними речами, спорядженням, спеціальним одягом, засобами індивідуального захисту (окуляри-маска захисні балістичні, окуляри захисні балістичні, шоломи бойові балістичні та бронежилети модульні), спеціальним одягом та спорядженням для виконання спеціальних завдань, нагрудними знаками, знаками розрізнення і фурнітурою, ідентифікаційними жетонами, санітарно-господарським, спортивним та гірським спортивним майном, наметами, брезентами, м`якими контейнерами, декоративними тканинами і килимовими виробами.

Розділ ІІІ Інструкції визначає порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період.

За приписами цього розділу, речове майно особистого користування видається офіцерам, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям військової служби за контрактом у готовому вигляді, здійснюється пошив за ордерами або видається тканиною.

Військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Розділом V Інструкції № 232 встановлено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.

Згідно з п. 8 цього Розділу, з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.

Строки експлуатації (носіння) речового майна БСК для військових частин, які безпосередньо беруть участь у бойових діях, не встановлюються, а речове майно перебуває в експлуатації (носінні) до повного зношення. Для таких військових частин заміна предметів речового майна проводиться після встановлення їх непридатності щодо подальшої експлуатації (носіння).

За нормами п. 28, військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.

Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.

У разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються (п. 29).

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що військовослужбовець має право на отримання грошової компенсації вартості за речове майно, що належить до видачі. Військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього.

Натомість, ці норми є загальними та не застосовуються до речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період, тоді як пунктом 29 Інструкції про організація речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період прямо передбачено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.

Відповідно, якщо військовослужбовець під час проходження служби в особливий період, не має права при звільненні на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, він також не має права й на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки позивач проходив службу за мобілізацією в особливий період, отже у відповідача після звільнення позивача зі служби був відсутній обов`язок щодо видачі предметів речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, як наслідок, й щодо виплати грошової компенсації за неотримане грошове майно, адже отримання такої компенсації є альтернативним правом військовослужбовця праву на отримання речового майна при звільненні, яке в даній справі відсутнє у позивача в силу приписів п. 29 Інструкції № 232.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

3. Щодо утримання військового збору, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до абзацу другого п.п.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС), не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що здійснюються шляхом проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Відповідно до абзацу третього п.п.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Необхідно врахувати, що норма, передбачена абзацом третім п.п.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, набула чинності 09.07.2022 відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану» від 19.06.2022 № 2308-IX.

Щодо пільги при сплаті військового збору за період з 09.07.2022 по 12.09.2023, то необхідно врахувати, що відповідно до п.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідний порядок було прийнято Кабінетом Міністрів України лише 17.03.2023 №244 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1161». Відповідно до цього нового Порядку, підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь: у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів (копій наказів) командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, передбаченої абзацом першим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1253, № 58, ст. 3463, № 82, ст. 5035; 2023 р., № 13, ст. 778), особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Тобто, відповідно до цього Порядку, підстави та умови для звільнення військовослужбовця від сплати військового збору, є такі самі, як для виплати військовослужбовцю додаткової винагороду в розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Якщо військовослужбовець безпосередньої приймав участь у бойових діях протягом звітного періоду, то відповідно до вимог Порядку 17.03.2023 №244, військовослужбовець за цей місяць має право на пільгу передбачену п.п.1.7 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України щодо сплати військового збору.

З довідки №590 від 27.04.2024, вбачається, що позивача брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України в період - квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, а також лютий 2023 року. За таких обставин, саме за ці періоди він має право на пільгу зі сплати військового збору.

Щодо періодів коли позивача проходив службу в збройних силах, але не приймав безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, то він на таку пільгу права не має.

За таких обставин, дійшов висновку, що в цій частині позов належить задовольнити частково, а саме визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, а також лютий 2023 року в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суму утриманого військового збору за період липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, а також лютий 2023 року в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ.

В задоволені позову в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період січень, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень та вересень 2023 року, а також зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суму утриманого військового збору за ці періоди, - відмовити.

4. Щодо додаткової винагороди відповідно постанови КМУ №168.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Позивач оскаржує не виплату йому додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», протягом лютого 2022, березня 2022, квітня 2022, травня 2022, жовтня 2022 та лютого 2023.

Суд двічі ухвалами від 30.07.2024 та від 15.11.2024 витребував інформацію про нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди (30000 та 100000), яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 26.02.2022 по 12.09.2023 (помісічно), якщо додаткова винагорода, яка передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», ОСОБА_1 не виплачувалася, то з яких причин та на підставі чого, зокрема за періоди: лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023.

Зазначені ухвали відповідачем не виконані, інформація про виплату додаткової винагороди позивачу, або позбавлення виплати додаткової винагороди не надано. Військовою частиною надано лише Довідку про доходи ОСОБА_1 від 25.11.2024, яка є ідентичною довідці від 26.04.2024 долученої позивачем до позову.

Аналізуючи надані сторонами довідки від 25.11.2024 та 26.04.2024, суд за непрямими ознаками приходить до вірогідного висновку, що у графі «інші нарахування, в т.ч. у натуральній формі (грн)» скоріш за все йде мова саме виплату додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2024.

Відповідно до цих довідок, позивач грошове забезпечення за лютий не отримував взагалі, за березень 2022 року позивач отримав 24193,55 гривень додаткової винагороди, за квітень 2022 - 8064,51 гривень, за травень 2022 67333,33 гривень, за жовтень 2022 винагороду не отримував винагороду, за лютий 2023 30000 гривень.

Позивач, в свою чергу посилається на Довідку від 27.04.2024 №590 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, відповідно до якої ОСОБА_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації, перебуваючи на території Луганської та Донецької області в період від 15.04.2022 по 05.09.2022, з 21.09.2022 по 18.11.2022, 30.12.2022, з 26.02.2023 по 27.02.2023.

На переконання суду, зазначена довідка, не є достеменно належним документом для нарахування та виплати додаткової винагороду у розмірі 100000 гривень. Зазначена довідка видана з метою надання особі статусу учасника бойових дій, про що в ній прямо зазначено, а не для нарахування додаткової винагороди. Також, в цій довідці відсутні посилання на первинні документи, на підставі яких можлива виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, а саме: рапорти командирів підрозділу, журнал бойових дій, бойові накази (бойові розпорядження).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.

Натомість, зазначена постанова передбачає виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, лише за самим фактом проходження військової служби в умовах воєнного стану.

На відмінність від додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, щодо нарахування і виплати якої у відповідача є певна дискреція, щодо визначення того, чи приймав чи ні військовослужбовець безпосередню участь у бойових діях, то додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень в 2022 році повинна була виплачуватися лише за самим фактом проходження військової служби в умовах воєнного стану.

З довідки, наданої відповідачем, вбачається, що за лютий та жовтень 2022 позивачу взагалі не виплачена зазначена додаткова винагорода, а за квітень вона менше ніж 30000 гривень. Зазначені обставини, відповідачем жодним чином не поясненні.

За таких обставин, суд вимушений констатувати, що відповідач не спростував аргументів позивача про протиправну невиплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Доказів її сплати, або правомірного позбавлення позивача її виплати також не надано. Також, відповідач жодним чином не надав суду аргументів чому саме позивачу нараховувалися в спірні періоди винагороду у відповідних розмірах, а не більше.

Відповідно ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за наявних в справі матеріалах позов належить задовольнити саме в тій редакції, як просить позивач, а саме визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за лютий 2022 та виплати не в повному обсязі за березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення за лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168 та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, суд не визначає конкретний розмір належної позивачу додаткової винагороди, оскільки з наданих сторонами доказів, її розмір визначати неможливо.

Позов задовольнити частково.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у період з 26.02.2022 по 19.05.2023, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 26.02.2022 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії), грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки, одноразової виплати при звільненні, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня 2022 року, Законом України "Про державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виготовити та направити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) новий грошовий атестат, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022» на 01.01.2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023» на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704.

5. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, а також лютий 2023 року в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму утриманого військового збору за період липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, а також лютий 2023 року в період безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ.

7. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за лютий 2022 та виплати не в повному обсязі за березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168.

8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, жовтень 2022, лютий 2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168 та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

9. В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про вартість речового майна, що належало до видачі; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 надати довідку про вартість недоотриманого речового майна, що належало позивачу до видачі, визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо оподаткування військовим збором грошового забезпечення ОСОБА_1 за період січень, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень та вересень 2023 року, а також зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суму утриманого військового збору за ці періоди, відмовити.

10. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 04.12.2024